Справа № 520/22983/21
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові питання про прийняття додаткової постанови в адміністративній справі за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зуб Світлани Юріївни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області, треті особи: Державна податкова служба України, Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС України, Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України про визнання дій протиправними та стягнення грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати протиправними дії відповідача Головного управління ДФС у Харківській області (далі ГУ ДФС у Харківській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Харківській області, утворене як відокремлений підрозділ ДПС України, далі ГУ ДПС у Харківській області) щодо невиплати грошового забезпечення за відпрацьовані надурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, доплати за нічні, премії та у помилковому наведенні бухгалтерських розрахунків у виданому грошовому атестаті і Довідці про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії;
- стягнути з відповідача грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з січня 2009 року по серпень 2021 року в сумі 325.784,90 грн;
- стягнути з відповідача індексацію розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з січня 2009 року по жовтень 2021 року в сумі 302.913,98 грн;
- стягнути з відповідача грошове забезпечення за відпрацьовані нічні години, за період з лютого 2020 року по травень 2020 року в сумі 1.660,70 грн;
- стягнути з відповідача премію в розмірі 10% посадового окладу за період з січня 2021 року по липень 2021 року в сумі 5.131,00 грн;
- зобов`язати відповідача виплатити компенсацію сум податків з заборгованості з невиплати за відпрацьовані понадурочні години за період з січня 2009 року по серпень 2021 року в сумі 325.784,90 грн, з заборгованості з невиплати індексації розміру грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години з січня 2009 року по жовтень 2021 року в сумі 302.913,98 грн, з заборгованості з невиплати доплати за нічні години за період з лютого 2020 року по травень 2020 року в сумі 1.660,70 грн, з заборгованості з невиплатою премії в розмірі 10% за період з січня 2021 року по серпень 2021 року в сумі 5.131,00 грн.
- стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку в сумі 14.410,17 грн;
- зобов`язати відповідача видати уточнений Грошевий атестат і Довідку про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії, із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення;
- стягнути з відповідача 120.000 у відшкодування моральної шкоди, з утриманням обов`язкових платежів, згідно діючого законодавства.
Також позивач просив провести розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відшкодувати йому суму оплаченого при пред`явлені позову судового збору та понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Так, судовим рішенням визнані протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо не виплати на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час за період з січня 2020 року по жовтень 2020 року та грудень 2020 року та з лютого 2021 оку по травень 2021 року.

ГУ ДФС у Харківській області зобов`язано здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час за період з січня 2009 року по жовтень 2020 року та грудень 2020 року та з лютого по травень 2021 року.

Визнані протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за відпрацьовані нічні години, за період з лютого 2020 року по травень 2020 року.

ГУ ДФС у Харківській області зобов`язано нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за відпрацьовані нічні години за період з лютого 2020 року по травень 2020 року.

У задоволені іншої частини вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.

За рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Харківській області на користь позивача стягнуто 1.816 грн у відшкодування судових витрат.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2023 року частково задоволені вимоги апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зуб С.Ю.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 року змінено, шляхом доповнення його резолютивної частини наступним абзацом:

Зобов`язано ГУ ДФС у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.08.2021 року по 09.09.2021 року у розмірі 12.176,08 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів (податків, внесків, зборів).

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 року скасовано в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ГУ ДФС у Харківській області щодо помилкового наведення бухгалтерських розрахунків у Довідці про додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії та про зобов`язання ГУ ДФС у Харківській області видати уточнену Довідку поро додаткові види грошового забезпечення та премії для обчислення пенсії, із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, з прийняттям нового судового рішення про задоволення цих вимог.

Визнано протиправними дії ГУ ДФС у Харківській області, які полягають у незазначені у Довідці про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільненням, для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», інформації про розмір додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням оплати праці за роботу в надурочний час та доплати за службу в нічний час.

Зобов`язано ГУ ДФС у Харківській області видати уточнену Довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільненням, для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з внесенням інформації про розмір додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням оплати праці за роботу в надурочний час та доплати за службу в нічний час.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 року - залишено без змін.

В апеляційні скарзі представником позивача заявлялось клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, судового збору сплаченого до суду першої інстанції в розмірі 3.160,11 грн., судового збору сплаченого до суду апеляційної інстанції у сумі 4.740,16 грн. та витрат на правову допомогу, сплачених адвокату під час розгляду справи в сумі 48.750 грн..

17.11.2023 року до суду апеляційної інстанції надійшли заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зуб С.Ю. про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат по оплаті судового збору за розгляд справи в першій інстанції в сумі 3160,11 грн., судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції в суму 4740,16 грн. та витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 105.700 грн. (48750грн. + 56950 грн.).

22.11.2023 року ГУ ДПС у Харківській області до суду подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

У запереченнях на заяву про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи ГУ ДПС у Харківській області зазначає, що між адвокатом Зуб С.Ю. та Дзісь В.В. було укладено Договір про надання професійної (правничої) допомоги, яким визначено, що адвокат надає клієнту консультаційні та юридичні послуги. Розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги за укладеним договором складає фіксовану суму, яка визначається в акті про надання правової допомоги. Виходячи з акту про прийняття-передачі наданих послуг у розрахунку вартості адвокатських послуг, наданого позивачем, можна одразу дійти висновку про необґрунтованість розміру винагороди за надану правничу допомогу, який позивач просить суд відшкодувати. Указаний акт не є співмірними із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Предмет спору у даній справі містить лише один епізод спірних правовідносин, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним. Більш того, зазначена суму до відшкодування (105 700 грн.) взагалі не є сумою, що є обґрунтованою та пропорційною до предмета спору щодо визнання протиправним та скасування рішення.

Крім того, відповідач зазначив, що в акті надання правової допомоги взагалі відсутня конкретизація виконаних дій/наданих послуг та зазначення обсягу витраченого часу. Вартість послуг адвоката визначається на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг, часу, витраченого на надані послуги і виконані роботи та їх вартості. Жодних доказів не надано. Відповідно, судові витрати, які не пов`язані з розглядом справи, не підлягають відшкодуванню.

Відповідач звернув увагу суду, що надання Клієнту консультацій, ведення попередніх переговорів та узгодження процесуальних питань, складання та направлення адвокатських запитів взагалі не пов`язано із розглядом справи. Зі змісту акту надання правової допомоги та додатку до нього взагалі не зрозуміло, за які саме дії представник позивача хоче стягнути адвокатські витрати (адже просто перераховуються процесуальні документи по справі та адвокатські запити). Заявник має право на право на відшкодування судових витрат та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У даному випадку представником позивача жодним чином не доведено обґрунтованості відшкодування витрат на правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зуб С.Ю. та заперечень ГУ ДПС у Харківській області, колегія суддів, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 статті 252 КАС України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом п. 1 ч. 1 ст. 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами ч. 3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21 зауважила, що вказівка у ч. 7 ст. 139, ч. 3 ст. 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Судом встановлено, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого ч. 7 ст. 139 КАС України.

Заяву про відшкодування витрат на правову допомогу у суді першої інстанції, а також документи, які підтверджують понесені витрати, представник позивача подав до суду апеляційної інстанції лише 17.11.2023 року, тобто після того, як суд першої інстанції ухвалив рішення по справі.

До цього представник позивача із заявами такого змісту до суду першої інстанції не звертався, документів, які б підтверджували понесені витрати на правничу допомогу до суду першої інстанції не подавав, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати таке питання.

Зазначення ж у прохальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26.07.2023 у справі № 160/16902/20.

Відповідно до позиції об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 340/2823/21 саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеного та зважаючи на те, що представник позивача із заявою щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції до суду першої інстанції не звертався, документів, які б підтверджували понесені витрати на правничу допомогу до суду першої інстанції не подавав, судом першої інстанції питання про судові витрати не вирішувалось, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу, сплачених адвокату під час розгляду справи в суді першої інстанції у сумі 48 750 грн.

Стосовно розподілу судових витрат на правничу допомогу, сплачених адвокату під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 3, 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст.134 КАС України).

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суд України, так у пункті 3.2 рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Отже, з викладеного слідує, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

Згідно із ст. 30 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20.05.2020 року у справі № 240/3888/19, від 31.03.2020 року у справі № 726/549/19, від 11.12.2019 року у справі № 2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката застосуванню підлягає ч. 5 ст. 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 5 ст. 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Судом встановлено, що 05.10.2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Зуб С.Ю. укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н та 01.02.2023 року додаткову угоду, згідно якої, розмір гонорару адвоката при наданні правової допомоги визначається відповідно до рекомендованих Радою адвокатів Харківської області ставок гонорару: за ведення адміністративної справи в суді першої інстанції 3 розміри мінімальної заробітної плати встановленої законодавством станом на 1 січня поточного року (6700 грн. х 3), за ведення адміністративної справи в суді апеляційної інстанції 6 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законодавством станом на 1 січня поточного року (6700 грн. х 6), розмір гонорару за 1 судодень складає 0,5 розміру мінімальної заробітної плати встановленої законодавством станом на 1 січня поточного року (6700 грн. х 0,5) та складає 3350 грн. Адвокат складає розрахунок розміру винагороди адвоката за надання правової допомоги у адміністративній справі, який є додатком до акту виконаних послуг та погоджує його з клієнтом за результатами розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до Акту про надання правової допомоги б/н від 15.11.2023 року, адвокат надав послуги з правової (правничої) допомоги відповідно до Договору б/н від 05.10.2021 року в суді апеляційної інстанції, згідно з розрахунком розміру винагороди адвоката за надання правової допомоги. Розмір гонорару адвоката становить 56 950 грн.

Згідно з розрахунком розміру винагороди адвоката за надання правової допомоги у адміністративній справі в суді апеляційної інстанції, складеного 15.11.2023 року, участь у суді другої інстанції (майновий спір) 6 розмірів МЗП 6700 грн. х 6 = 40 200 грн. 0,5 розміру МЗП за кожний судодень 3350 грн. х 5 = 16 750 грн. Разом 40 200 грн. + 16 750 грн. = 56 950 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в додатковій постанові від 11.12.2019 року у справі № 2040/6747/18, надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом, оскільки первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.

При цьому, згідно з розрахунком розміру винагороди адвоката за надання правової допомоги у адміністративній справі в суді першої інстанції, складеного 14.01.2023 року, зокрема, участь у суді першої інстанції (майновий спір) 3 розміри МЗП 6500 грн. х 3 = 19 500 грн. 0,5 розміру МЗП за кожний судодень 3250 грн. х 9 = 29 250 грн. Разом 48 750 грн. + 19 500 грн. = 29 250 грн.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, а також зміст та обсяг наданих послуг, розмір відшкодування, отриманий за аналогічні послуги у суді першої інстанції (19 500 грн.), колегія суддів вважає заявлений представником позивача до відшкодування розмір правової допомоги за послуги у суді апеляційної інстанції явно завищеним та таким, що підлягає зменшенню.

Крім того, участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Враховуючи, що правова позиція представника позивача у суді першої та апеляційної інстанцій не змінювалась, об`єктивна необхідність для професійного досвідченого адвоката, який надав правову допомогу позивачу в суді першої інстанції, вдруге вивчати додаткові джерела права та судову практику зі спірних питань була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією відповідача, законодавством, яким регулюється спір у справі, документами й доводи, якими відповідач обґрунтовував свої вимоги й інші обставини, а отже підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, - з огляду на що розмір таких витрат також підлягає зменшенню.

Крім того, розмір вимог ОСОБА_1 при зверненні із позовною заявою складав 769 900,75 грн. (325 784,90 грн. + 302 913,98 грн. + 1660,70 грн. + 5 131,00 грн. + 14 410,17 грн. + 120 000 грн.), однак за наслідками апеляційного розгляду справи вимоги задоволено в частині 12 176,08 грн. та однієї вимоги немайнового характеру.

Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За вказаних обставин, враховуючи що за наслідками апеляційного перегляду справи постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2023 року частково скасовано рішення суду першої інстанції, та частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , заявлений до відшкодування розмір понесених на правничу допомогу витрат на рівні 40 200 грн, не може бути оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом 19 500 грн., застосовуючи при цьому принцип пропорційного розподілу судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 13.12.2023 року у справі № 160/17139/20, від 08.12.2022 року.

Крім того із матеріалів справи вбачається, що при поданні адміністративного позову позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3160,11 грн (т. 1, а.с. 1-), при поданні апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2022 року року позивачем сплачений судовий збір у розмірі 4.740,20 грн (т. 5, а.с. 13).

З урахуванням тієї обставини, що апеляційна скарга ОСОБА_1 частково задоволена, а судове рішення від 22.12.2022 року змінено судом апеляційної інстанції, змінюючи розподіл судових витрат по справі, колегія суддів приймає рішення про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Харківській області судових витрат по сплаті судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 284 грн. та апеляційної скарги у розмірі 3150 грн., а всього 3434 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 252, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти додаткову постанову, якою стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) суму витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень та витрати зі сплати судового збору у сумі 3434 (три тисячі чотириста тридцять чотири) гривні.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.