Справа № 200/3468/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року справа №200/3468/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року (повне судове рішення складено 04 жовтня 2023 року) у справі № 200/3468/23 (суддя в І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів № 310 від 20.05.2023, № 386 від 03.07.2023,

УСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправними та скасувати накази № 310 від 20.05.2023, № 386 від 03.07.2023 про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні накази не містять причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушень та ступеня вини, характеру та обставин вчинення правопорушень, їх наслідки, попередню поведінку військовослужбовця тощо.

Позивач вказував, що оскаржувані накази прийнято без попереднього проведення службового розслідування, яке не є обов`язковим, проте під час проведення службового розслідування можливо було встановити всі істотні факти вчинення ним правопорушення.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

Також слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 30 серпня 2023 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів з військової частини НОМЕР_1 , а саме: 1) наказ про призначення позивача на посаду т.в.о. начальника продовольчої служби логістики; 2) посадові інструкції про затвердження функціональних обов`язків позивача; 3) наказ та інші докази, які свідчать про покладення на позивача обов`язку щодо проведення службового розслідування № 48 за фактом втрати військового майна автослужби; 4) матеріали, що підтверджують бездіяльність позивача щодо проведення службового розслідування за фактом втрати військового майна автослужби; 5) наказ та інші докази, які свідчать про покладення на позивача обов`язку щодо забезпечення підрозділів, на лінії зіткнення, продуктами харчування; 6) докази щодо неналежного забезпечення продуктами харчування з боку позивача.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано накази військової частини НОМЕР_1 № 310 від 20.05.2023, № 386 від 03.07.2023 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №310, яким, зокрема, й позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «догани» та наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) №386 від 03.07.2023, яким, зокрема, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани» - є правомірними.

Правопорушення позивача були очевидними, беззаперечними та не потребували проведення службового розслідування, яке, за звичай, триває близько місяця, тим більше в умовах бойових дій. За таких обставин, твердження суду, що відносно позивача, начебто, обов`язково потрібно було провести службове розслідування є хибним.

Командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято виважене рішення з огляду на конкретні обставини правопорушень, допущених позивачем та з обов`язковим врахуванням всього вищевикладеного.

Разом з тим, на думку апелянта, суд беззастережно визнав обґрунтованими та доведеними думки позивача що оскаржувані накази прийнято без попереднього проведення службового розслідування, яке, хоча й не є обов`язковим, проте під час проведення якого можливо було встановити додаткові обставини вчинення ним правопорушення.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, зо згідно довідки від 09.07.20203 року № 2735, позивач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 01 березня 2022 року.

Рапортом заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 повідомлено командира військової частини, що на основі результатів роботи перевірочної комісії, створеної наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2023 №261 та звірки у групі персоналу було встановлено, що за 2022, 2023 роки (станом на 19.05.2023) не завершено 5 службових розслідувань, предметом яких є втрата (знищення) матеріально-технічних засобів, озброєння, військової техніки сил підтримки за 2022, 2023 роки.

На підставі вказаного рапорту наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 310 від 20.05.2023 на позивача накладено дисциплінарне стягнення «ДОГАНА» за фактом порушення виконавчої дисципліни.

03.07.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 386 (з адміністративно-господарської діяльності) за фактом невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, а саме неналежний контроль за підлеглим особовим складом на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «СУВОРА ДОГАНА».

Вказаний наказ видано за результатами наради начальників служб та командирів підрозділів військової частини НОМЕР_1 , яка ухвалила за порушення службової дисципліни, що виразилось у неналежному забезпеченні підрозділів, на лінії бойового зіткнення, продуктами харчування оголосити позивачу дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА».

Позивач оскаржує вищевказані накази, як такі, що прийнято не обґрунтовано, тобто, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення із порушенням норм чинного законодавства.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено загальні обов`язки військовослужбовців.

Так, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно пункту 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно пункту 128 цього Статуту, солдат зобов`язаний виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (надалі- Дисциплінарний статут).

Відповідно до п. 2 розділу 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Згідно пунктів 3 та 4 розділу 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно пункту 5 розділу 1 Дисциплінарного статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

За змістом пункту 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем, своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема: б) догана; в) сувора догана.

Слід звернути увагу, що спірні накази не містять інформації щодо обставин порушення військовослужбовцем військової дисципліни, крім посилання на сам факт порушення військової дисципліни.

Під час виконання вимог статті 9 КАС України в частині з`ясування обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, судами не встановлено, а відповідачем не надано жодного доказу, що підтверджує порушення позивачем військової дисципліни, про які зазначено у спірних наказах.

Судами встановлено та підтверджено матеріали справи, що у спірних правовідносинах службове розслідування не проводилося.

Згідно пункту 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Відповідно пункту 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів визначено затвердженим наказом Міністерства оборони України №608 від 21.11.2017 Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

У пункті 2 Порядку наведене тлумачення таких термінів, як службова перевірка та службове розслідування.

Під службовою перевіркою розуміється комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення.

Службовим розслідуванням є комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Виходячи з даного визначення, слід розуміти, що проведення службового розслідування може бути призначено не у кожному випадку порушення виконавської дисципліни, проте, з метою встановлення підстав для його проведення є обов`язковою службова перевірка, в процесі якої встановлюється інформація щодо правопорушення.

У розділі ІІ Порядку № 608 вказані випадки, за яких службове розслідування може призначатися, і такі випадки стосуються невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до тяжких наслідків, чи завдали шкоди державі, а також в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Також у даному розділі передбачено випадки, коли службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Згідно вимог розділу VII Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, з метою перевірки інформації про факт правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, а також якщо особу правопорушника не встановлено, але виявлено факт правопорушення, проводиться службова перевірка, під час якої встановлюються: особа, яка вчинила дисциплінарне правопорушення або порушення виконавської дисципліни; обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни; не виконані або неналежно виконані військовослужбовцем розпорядження, доручення, вказівки начальників, службові обов`язки; наявність чи відсутність події, з приводу якої призначалась перевірка.

Вищенаведене свідчить, що за своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Відповідно до абзацу 2 статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки.

Загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Слід звернути увагу, що оскаржувані накази, враховуючи обставини непроведення службового розслідування, не містить даних щодо врахування/неврахування під час накладення на позивача спірного дисциплінарного стягнення та обрання його виду: характеру та обставин вчинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки позивача, а також тривалості військової служби та рівня знань про порядок служби.

Як зазначено вище, виходячи з приписів Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України службова перевірка має передувати прийняттю рішення або про призначення службового розслідування або про застосування дисциплінарного стягнення за наявності відповідних підстав.

Виходячи з наявних у справі доказів та доводів сторін, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що службова перевірка відповідачем не проводилась, а відповідно, обставини (час, місце, спосіб, наслідки тощо) правопорушення або порушення виконавської дисципліни у належний спосіб встановлені не були. Не з`ясовано також і причини, що зумовили вчинення порушення, адже позивачу не було запропоновано надати відповідні пояснення щодо обставин порушення.

Отже, позивач був позбавлений можливості надати пояснення щодо обставин події під час вирішення питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про порушення його права на участь у процесі прийняття рішення відносно себе, а також про необґрунтованість оскаржуваного рішення. Доказів щодо відмови позивачем надати пояснення стосовно обставин порушення також не надано.

Таким чином, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідач фактично позбавив позивача права надати пояснення під час прийняття відносно нього рішення; не було дотримано принципу пропорційності; не враховано усі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, рішення прийняте виключно на підставі рапорту та без врахування позиції сторони щодо якої прийнято оскаржуване рішення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 73 КАС України).

За приписами статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до частини 1 статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1, 3 статті 90 КАС України).

Відповідачем, у відповідності до приписів частини 2 статті 77 КАС України, не надано доказів, які свідчать про порушення позивачем військової дисципліни. Відсутність у відповідача обов`язку на проведення службового розслідування не спростовує необхідність доведення вини військовослужбовця в кожному конкретному випадку.

З огляду на наведене, окружний суд дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, зазначені у спірних наказах не підтверджено відповідачем належними доказами.

З огляду на викладене, враховуючи, що у разі непроведення службового розслідування спірні накази № 310 від 20.05.2023, № 386 від 03.07.2023 прийнято відповідачем без належного обґрунтування та конкретизації фактичних обставин допущеного позивачем порушення дисципліни, то вина останнього не є доведеною, що свідчить про наявність підстав для їх скасування.

Суд вважає необхідним зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Щодо доводів апелянта про упередженість суду першої інстанції під час розгляду справи, яким, зокрема, створено умови, коли докази, необхідні для прийняття рішення, не можуть бути надані що, в свою чергу, суттєво впливає на остаточне рішення.

Апелянт зазначає, що лише 09.10.2023 в Єдиному державному реєстрі судових рішень виявлено ухвалу суду першої інстанції від 30.08.2023 про витребування з відповідача доказів, яка так само не надходила до відповідача, не зважаючи на наявність у військовій частині електронної адреси для листування.

Ухвалою у цій справі від 30.08.2023 (про витребування доказів), яку суд не направив відповідачу, визначалося надання доказів, потрібних для об`єктивного дослідження справи, як наслідок - потрібні суду докази, які суд умовно мав намір досліджувати, безальтернативно не надійшла до відповідача, а докази, в свою чергу, не були дослідженими. За таких обставин, на думку апелянта, суд, ймовірно, прийшов до критичних висновків про відсутність доказів підтвердження законності винесення спірних наказів.

З цього приводу апеляційний суд зазначає, що з матеріалів справи встановлено, що ухвалу від 30.08.2023 відповідно до картки обліку вихідних документів направлена на електронну адресу представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10 годині 18 хвилин 31 серпня 2023 року.

Саме ця електронна адреса була зазначена представником відповідача у відзиві на позовну заяву.

Отже, відповідачем дійсно не було надано на вимогу суду першої інстанції достатніх доказів на підтвердження правомірності своїх рішень.

Враховуючи наведене, судова колегія апеляційного суду не вбачає порушень з боку суду першої інстанції, які б призвели до порушення права відповідача на надання доказів, та, як наслідок, не встановлено підстав для скасування оскарженого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04жовтня 2023 року у справі № 200/3468/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення - 08 лютого 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук