Справа № 560/17953/21
Суддя: Ступак Ольга В`ячеславівна
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Ступак О. В., Банаська О. О., Кишакевича Л. Ю., Мазура М. В., Пількова К. М., Уркевича В. Ю.
(провадження № 11-150апп23)
1. 18 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року, ухвалену колегією суддів у складі Смілянця Е. С., Полотнянка Ю. П., Драчук Т. О.
2. Велика Палата Верховного Суду у цій справі ухвалила постанову про часткове задоволення скарги Міністерства оборони України, скасування постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року та зміну рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції своєї постанови, в іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року залишила без змін.
3. З мотивами судового рішення та результатами вирішення цієї справи не погоджуємось, а тому відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) висловлюємо свою окрему думку з таких міркувань.
Рух справи в судах
4. У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформлене протоколом засідання від 22 липня 2021 року № 116, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги (далі - рішення № 116);
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити їй, ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року у зв`язку зі смертю члена її сім`ї - ОСОБА_3 .
5. На обґрунтування позову зазначала, що спільно проживала з ОСОБА_3
у фактичних шлюбних відносинах як чоловік і жінка. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. У витязі з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 03 грудня 2020 року № 853 встановлено, що захворювання та причина смерті колишнього військовослужбовця, солдата запасу ОСОБА_3 , пов`язані із захистом Батьківщини.
6. У зв`язку із цим позивачка звернулася до відповідача про виплату одноразової грошової допомоги як члену сім`ї померлого військовослужбовця, смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби. Однак отримала відмову, яку вважала протиправною та оскаржила її до суду адміністративної юрисдикції.
7. ОСОБА_1 стверджувала про достатність доказів, які доводять факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим військовослужбовцем. На підтвердження цієї обставини вона надала докази спільного проживання разом з ОСОБА_3 як чоловіка та жінки з 2005 року.
8. Рішенням від 05 травня 2022 року Хмельницький окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову. Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачка не підтвердила факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , зокрема ведення спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків або її перебування на його утриманні. ОСОБА_1 не довела, що вона є членом сім`ї загиблого ОСОБА_3 або його утриманцем, тому суд першої інстанції виснував, що на неї не поширюється дія статті 161 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»
(далі - Закон № 2011-XII) і в неї немає права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
9. Постановою від 06 жовтня 2022 року Сьомий апеляційний адміністративний суд скасував рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року та ухвалив нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнив.
10. Визнав протиправним та скасував рішення від 22 липня 2021 року № 116 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.
11. Зобов`язав Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку зі смертю члена її сім`ї - ОСОБА_3 .
12. Суд апеляційної інстанції керувався тим, що позивачка довела факт спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, оскільки в матеріалах справи наявні докази їх спільного проживання у незареєстрованому шлюбі як чоловіка та жінки з 2005 року, а тому на позивачку поширюється дія статті 161 Закону № 2011-ХІІ та у неї є право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
13. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, Міністерство оборони України звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року залишити в силі.
14. Касаційна скарга мотивована тим, що позивачка відносить себе до члена сім`ї померлого ОСОБА_3 , однак належних доказів на підтвердження цього факту не пред`явила.
15. Вказувало, що статтями 315, 316 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено право фізичної особи подати до суду за місцем проживання заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, однак позивачка цим правом не скористалась, одразу пред`явивши позов до Міністерства оборони України, у якому не заявила вимоги про встановлення факту віднесення її до членів сім`ї загиблого військовослужбовця. Справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.
Постанова Великої Палати Верховного Суду (основні мотиви)

17. Постановою від 18 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду касаційну скаргу Міністерства оборони Українизадовольнила частково, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року скасувала, рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2022 року змінила шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а в іншій частині це рішення залишила без змін.

18. Постанова обґрунтована тим, що оспорюване рішення відповідача щодо відмови позивачці в призначенні їй одноразової грошової допомоги мотивоване відсутністю доказів на підтвердження статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця (не надано рішення суду, яким встановлено факт, що має юридичне значення, тобто факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та/або відповідного посвідчення «члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби»).

19. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що на момент прийняття оспорюваного рішення щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з ненаданням документів, передбачених для виплати одноразової грошової допомоги, комісія Міністерства оборони України діяла у межах повноважень та відповідно до вимог Закону № 2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975).

20. Також Велика Палата Верховного Суду врахувала, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи цей спір упорядку адміністративного судочинства, досліджували докази, на підставі яких позивачка доводила факт проживання однією сім`єю з померлим військовослужбовцем без реєстрації шлюбу, та надали оцінку рішенню відповідача з урахуванням цих доказів.

21. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню в позасудовому порядку, такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

22. Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку немає. Тобто в разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

23. Водночас перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

24. Тож чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

25. В одному провадженні не можуть бути поєднані вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги належать до компетенції судів різних юрисдикцій.

26. З наведених підстав Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц(провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), зазначивши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

27.Отже, у цій справі Велика Палата Верховного Суду вирішувала два питання: щодо юрисдикції спору та щодо правильності вирішення спору по суті судами попередніх інстанцій.

28.Не погоджуємося з висновками Великої Палати Верховного Суду як у частині висновків з питання юрисдикції, так і з результатом вирішення спору по суті.

Щодо юридичних фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження в судах цивільної юрисдикції

29.Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

30.Згідно із частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

31. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

32. Отже, в порядку окремого провадження цивільного судочинства розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про право.

33. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. В останньому випадку між цими особами виникає спір про право.

34. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) сформульовано висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

35. Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції цивільного суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

36. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку та в суді якої саме юрисдикції і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

37. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій цієї статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Щодо спорів, які підлягають вирішенню в судах адміністративної юрисдикції

38. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб?єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

39. Відтак у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не вирішуються спори (розглядаються заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю фізичних осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

40. До адміністративної юрисдикції відносяться справи, які виникають зі спору

в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

41. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у сукупності. Таким критерієм також може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

42. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

43. Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

44. Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень, який відповідно до вимог Закону № 2011-XII та Порядку № 975 уповноважений на призначення одноразової грошової допомоги, яку має на меті отримати ОСОБА_1 .

Щодо необхідності відмежування підстав позову від предмета позову

45. Предметом адміністративного позову, як це нормативно визначено у статті 4 КАС України, є матеріально-правові вимоги особи, яка звертається до адміністративного суду, до відповідача.

46. Незважаючи на відсутність нормативного визначення, в усіх судових юрисдикціях підставами позову визначають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тому вочевидь предмет позову та підстави позову не можуть бути ототожнені.

47. З огляду на таке розуміння до підстав адміністративного позову можна віднести юридичний факт або їх сукупність, що підтверджує наявність або відсутність спірних правовідносин між сторонами та наявність порушення прав, свобод та інтересів позивача, тобто підставою позову можуть бути тільки юридичні факти, які зумовлюють певні правові наслідки, а саме виникнення, зміну та припинення правовідносин. До підстав позову не відносяться фактичні дані, тобто докази у справі, вони лише підтверджують наявність або відсутність тих юридичних фактів, які складають підстави позову.

48. У цій справі предметом адміністративного позову є вимоги про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (прийняти рішення).

49. Підставами позову є: 1) факт належності позивачки до членів сім`ї померлого військовослужбовця у зв`язку зі спільним проживанням з ним однією сім`єю, іншими словами, факт спільного проживання позивачки з померлим, що, на її переконання, є підставою для отримання одноразової грошової допомоги як члена сім`ї померлого військовослужбовця; 2) факт відмови суб`єкта владних повноважень у задоволенні заяви позивачки про виплату одноразової грошової допомоги як члену сім`ї померлого.

50. У цій справі факт проживання позивачки однією сім`єю з померлим військовослужбовцем є підставою адміністративного позову, а не предметом цього позову. Цей юридично значимий факт (проживання позивачки однією сім`єю з померлим військовослужбовцем) як одна з фактичних підстав позову належить до предмета доказування та підлягає встановленню при вирішенні цього публічно-правового спору в порядку адміністративного судочинства.

51. Позивачка у позові не формулювала окремої вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю.

52. Вимоги адміністративного позову сформульовано так:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

53. На переконання авторів окремої думки, суд не може штучно виділяти як окрему вимогу позову певну підставу позову (у цій справі - факт проживання однією сім`єю), оскільки це суперечить таким основним принципам судового процесу, як диспозитивність та змагальність.

54. У цій адміністративній справі встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є не вимогою позову, про що свідчить зміст адміністративного позову, а підставою цього позову та передумовою задоволення його вимог, тому про доведеність цієї обставини (факту) суд має робити висновок виключно в мотивувальній частині судового рішення без додаткового зазначення про це в резолютивній частині.

55. Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу для одержання одноразової грошової допомоги в разі смерті військовослужбовця є необхідним та можливим винятково під час розгляду справи в суді адміністративної юрисдикції у зв`язку з оскарженням рішення (дій/бездіяльності) суб`єкта владних повноважень про відмову у здійсненні такої виплати.

56. Наведений висновок узгоджується з приписами пункту 1 частини першої статті 244 КАС України, який передбачає, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

57. Отже, висновки суду щодо встановлених у справі обставин, які є (були) підставами позову, підлягають відображенню у мотивувальній частині рішення, саме тому вважаємо помилковими висновки Великої Палати Верховного Суду у цій справі, сформульовані в пункті 97 постанови, про те, що в разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України, та сформульовані в пункті 106 постанови про те, що не можуть бути поєднані в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги належать до компетенції судів різних юрисдикцій.

58. За змістом частини четвертої статті 246 КАС України у мотивувальній частині рішення зазначаються обставини (тобто факти), встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, тому є очевидним, що у резолютивній частині рішення відображається результат вирішення вимог (предмета) позову, а не його підстав.

59. У цілому поділяючи висновок, сформульований у пункті 103 постанови Великої Палати Верховного Суду у цій справі про те, що судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, за загальним правилом, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України, проте вказуємо на те, що цей висновок не може застосовуватись при вирішенні цієї справи з наведених вище мотивів.

60. Вважаємо невиправданим правозастосовний підхід, який ґрунтується на помилковому ототожненні підстав та предмета позову та вимагає ініціювання судового провадження, наприклад, у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять підстави позову та відповідно предмет доказування в іншому провадженні, зокрема в порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

61. Окремо підкреслюємо, що за усталеним підходом Великої Палати Верховного Суду суди не можуть сприяти створенню ситуацій, за яких позивач змушений для вирішення одного спору декілька разів звертатися до суду, зокрема почергово до судів різних юрисдикцій.

62. Вирішення справи в суді в одному судовому процесі має усунути потребу в новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19, пункт 63), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20,пункт 82), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21, пункт 24), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21, пункт 29)).

63. З огляду на викладене вважаємо, що не було підстав для відступу від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19) та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), щодо юрисдикційної належності подібних спорів.

Щодо вирішення спору по суті

64. Відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 16 Закону України №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця (крім військовослужбовця строкової служби), що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного падку, що мали місце в період проходження ним військової служби.

65. Стаття 16-1 Закону №2011-ХІІ визначає коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України (далі - СК України), а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

66. Відповідно до статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

67. Наведені правила СК України дають підстави для висновку, що у контексті спірних правовідносин для відповіді на питання, чи є чоловік та жінка, які не реєстрували шлюб, сім`єю, потрібно встановити сукупність таких фактів: чи ці особи спільно проживають, чи пов`язані спільним побутом, чи мають взаємні права та обов`язки.

68. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що позивачка не підтвердила факту спільного проживання з померлим однією сім`єю, зокрема ведення спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків або перебування на утриманні (померлого), тож судом не встановлено факту спільного проживання позивачки з померлим однією сім`єю.

69. Водночас суд апеляційної інстанції, задовольняючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , виходив з того, що в матеріалах справи є докази спільного проживання позивачки разом із військовослужбовцем ОСОБА_3 у незареєстрованому шлюбі як чоловіка і жінки.

70. Отже, суди попередніх інстанцій, вирішуючи цей публічно-правовий спір у порядку адміністративного судочинства, здійснювали дослідження та надавали оцінку доказам, які позивачка надала на підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлим військовослужбовцем без реєстрації шлюбу.

71. Статтею 341 КАС України встановлені межі перегляду судом касаційної інстанції.

72. Цією статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша цієї статті).

73. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

74. Тож у Великої Палати Верховного Суду в межах доводів та вимог касаційної скарги були всі підстави погодитися з оцінкою доведеності факту проживання заявниці однією сім`єю з померлим військовослужбовцем, здійсненою судом апеляційної інстанції, який вважав такий факт доведеним і задовольнив позов про визнання протиправним, скасування рішення № 116 та зобов`язання вчинити дії.

75. Відповідно автори окремої думки вважають помилковим висновок Великої Палати Верховного Суду у цій справі, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, приймаючи оскаржуване рішення від 22 липня 2021 року № 116 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, діяла відповідно до вимог Закону № 2011-XII та Порядку № 975.

Судді: О. В. Ступак

О. О. Банасько

Л. Ю. Кишакевич

М. В. Мазур

К. М. Пільков

В. Ю. Уркевич