Справа № 200/3539/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року справа №200/3539/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року (повне судове рішення складено 01 листопада 2023 року) у справі № 200/3539/23 (суддя в І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій щодо не проведення нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), за період з 16 березня 2023 року по 23 червня 2023 року у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок на місяць, зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за період з 16 березня 2023 року по 23 червня 2023 року, виходячи з її розміру 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок на місяць.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважає позивач, не нараховуючи та не виплачуючи додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, за період з 16 березня 2023 року по 23 червня 2023 року у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок на місяць, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Вважає, що відповідачем не проведено нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. за період перебування на стаціонарному лікуванні та за час відпустки для лікування за висновком військово-лікарської комісії.

Враховуючи викладене, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року позов задоволено повністю.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не взято до уваги той факт, що відповідач виплатив позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 за березень 2023 року з розрахунку 100000 грн, що підтверджено довідкою про грошове забезпечення та відрахування від 07.08.2023 №1191, яка міститься в матеріалах справи, хоча суд в своєму рішенні від 01.11.2023, в абзаці 19 зазначив, що позивачу виплачена додаткова винагорода в сукупності, з розрахунку 100000 грн за березень 2023 року.

Судом не взято до уваги витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.08.2023 №1917 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану», відповідно до якого позивача включено до виплати додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за період з 02.04.2023 по 01.05.2023.

На день ухвалення рішення Донецьким окружним адміністративним судом від 01.11.2023 позивачу було виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн за період з 02.04.2023 по 01.05.2023, що підтверджено довідкою про грошове забезпечення та відрахування від 18.11.2023 №4623.

Внаслідок не взяття до уваги судом вищезазначених обставин, було ухвалене рішення, яким необґрунтовано зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн за період з 16.03.2023 по 01.05.2023.

Що стосується задоволення вимоги щодо виплати додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за період 05.05.2023 23.06.2023.

Відповідно до виписок із медичних карт стаціонарного хворого №7470, 1971, 1234 позивач проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я в періоди: 05.05.2023 11.05.2023; 11.05.2023 02.06.2023; 03.06.2023 23.06.2023 із діагнозом пілонідіальна кіста без абсцеса, висічення епітеального куприкового ходу.

Вказаний діагноз ніяким чином не пов`язаним із пораненням позивача 16.03.2023 (вогнепальне осколкове поранення колінного суглобу зліва, вогнепальне осколкове поранення шиї справа ззаду). Висновку ВЛК, що пілонідіальна кіста без абсцеса, висічення епітеального куприкового ходу пов`язане із захистом Батьківщини немає.

Враховуючи те, що стаціонарне лікування в період 05.05.2023 11.05.2023; 11.05.2023 02.06.2023; 03.06.2023 23.06.2023 позивача не є таким, що пов`язане із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за такий період не здійснювалася.

Суд першої інстанції в своєму рішенні від 01.11.2023, в абзацах 16-18 зазначив, що стаціонарне лікування, відповідно до виписних епікризів, було у зв`язку із діагнозом пілонідальна кіста без абсцеса, всупереч цьому, було задоволено вимогу позивача щодо виплати йому додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за цей період.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_3 .

Відповідно до витягу з журналу бойових дій ВЧ НОМЕР_1 № 52т від 19.04.2023 за 16.03.2023, ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання бойового завдання в районі північної околиці населеного пункту Бахмут Донецької області.

Згідно довідки про обставини травми від 30.04.2023 № 3383, солдат ОСОБА_1 16.03.2023 отримав поранення: вогнепальне осколкове поранення колінного суглобу зліва, вогнепальне осколкове поранення шиї справа ззаду.

Відповідно до виписки з медичної картки № НОМЕР_4 , ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні №6 Дніпровської міської ради з 17.03.2023 по 19.03.2023 з діагнозом: вогнепальне осколкове поранення шиї, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого стегна з наявністю стороннього тіла.

Згідно виписного епікризу з медичної карти № 434, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у військовій частині НОМЕР_5 з 20.03.2023 по 31.03.2023 з діагнозом: стан після операції: видалення стороннього тіла (металевий уламок) із нижньої третини стегнової кістки з приводу мінно-вибухової травми вогнепального осколкового сліпого поранення нижньої третини лівого стегна. Дірчастий перелом лівої стегнової кістки. Вогнепальне осколкове наскрізне поранення задньої поверхні шиї.

Відповідно до довідки ВЛК від 30.03.2023 № 152, ОСОБА_1 потребував відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів, травма тяжкого ступеня.

Згідно виписки № 7470 військово-клінічного центру Північного регіону, в період з 05.05.2023 по 11.05.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом пілонідальна кіста без абсцеса.

Відповідно до виписки № 1971 КНП Харківської МР «Обласний госпіталь ветеранів війни», з 11.05.2023 по 02.06.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом пілонідальна кіста без абсцеса.

Згідно виписки № 1234 МРЦ МВС України м. Миргород, з 03.06.2023 по 23.06.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом пілонідальна кіста без абсцеса.

Відповідно до довідки про грошове забезпечення та відрахування від 07.08.2023 № 1191, ОСОБА_1 виплачена додаткова винагорода з березень 2023: з розрахунку 30000 грн 30000 грн; з розрахунку 100000 грн 70000 грн.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168, якою на виконання Указів Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64 та «Про загальну мобілізацію» №69 у пункті 1 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

В подальшому, постановою КМУ від 01 квітня 2022 року № 400 до наведеного пункту внесено зміни, якими, зокрема, передбачено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (в редакції на час подання позову).

Постанова №168 передбачає дві підстави для проведення нарахування і виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 такої Постанови, у розмірі 100000,00 грн., а саме:

1) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

2) які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Задовольняючи повністю позов, суд першої інстанції обмежився висновком, що позивач має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі 100000,00 грн., тому дії відповідача щодо невиплати додаткової допомоги є протиправними.

Проте, з такими висновками місцевого суду не в повній мірі може погодитись колегія суддів.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За висновком місцевого суду, відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій в розумінні зазначеної норми Закону.

Проте, такі висновки судом першої інстанції зроблені без урахування доказів, наданих відповідачем до відзиву на позов.

Так, окружний суд задовольнив позов в повному обсязі, тобто, за період з 16 березня 2023 року по 23 червня 2023 року.

В той же час, відповідач нарахував та виплатив позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою №168 за березень 2023 року з розрахунку 100000 грн, що підтверджено довідкою про грошове забезпечення та відрахування від 07.08.2023 №1191, яка міститься в матеріалах справи.

Також судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.08.2023 №1917 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану», відповідно до якого позивача включено до виплати додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за період з 02.04.2023 по 01.05.2023.

Отже, за цей період позивачу була нарахована додаткова винагорода, передбачена Постановою №168 з розрахунку 100000 грн.

При цьому слід зауважити, що виплату такої винагороди відповідач не підтвердив належними доказами суду першої інстанції, як і апеляційному суду. До речі, про факт виплати цих коштів відповідач посилається в апеляційній скарзі на довідку про грошове забезпечення та відрахування від 18.11.2023 №4623 (яку не надано суду). Однак, рішення окружним судом було ухвалено 01.11.2023, тобто, на момент прийняття оскаржуваного судового рішення виплата коштів не відбулась, принаймні, як зазначено вище, доказів про це надано не було.

Отже, позовна вимога про виплату цієї допомоги обґрунтовано була задоволена місцевим судом.

Що стосується задоволення вимоги щодо виплати додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за період 05.05.2023 23.06.2023.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок №260) визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до пункту 10 розділу 34 Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого).

Відповідно до виписок із медичних карт стаціонарного хворого №7470, 1971, 1234 позивач проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я в періоди: 05.05.2023 11.05.2023; 11.05.2023 02.06.2023; 03.06.2023 23.06.2023 із діагнозом пілонідіальна кіста без абсцеса, висічення епітеального куприкового ходу.

Вказаний діагноз ніяким чином не пов`язаним із пораненням позивача 16.03.2023 (вогнепальне осколкове поранення колінного суглобу зліва, вогнепальне осколкове поранення шиї справа ззаду).

Висновку ВЛК, що пілонідіальна кіста без абсцеса, висічення епітеального куприкового ходу пов`язане із захистом Батьківщини немає.

Враховуючи те, що стаціонарне лікування в період 05.05.2023 11.05.2023; 11.05.2023 02.06.2023; 03.06.2023 23.06.2023 позивача не є таким, що пов`язане із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за такий період відповідачем правомірно не здійснювалася.

Суд першої інстанції в своєму рішенні від 01.11.2023 зазначив, що стаціонарне лікування, відповідно до виписних епікризів, було у зв`язку із діагнозом пілонідальна кіста без абсцеса, всупереч цьому, було задоволено вимогу позивача щодо виплати йому додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн за цей період.

Отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду частковому скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 200/3539/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, скасувати в частині задоволення позову про:

визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування, а також виплати за період з 16 березня 2023 року по 01 квітня 2023 року та з 02 травня 2023 року по 23 червня 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок на місяць;

зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати, а також виплатити за період з 16 березня 2023 року по 01 квітня 2023 року та з 02 травня 2023 року по 23 червня 2023 року ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, виходячи з її розміру 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок на місяць, з урахуванням виплачених сум,

а в цій частині позовних вимог - відмовити.

Залишити без змін рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року у справі № 200/3539/23 в частині задоволення позову про:

визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення ОСОБА_1 виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за період з 02.04.2023 по 01.05.2023 у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок на місяць.

зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за період з 02.04.2023 по 01.05.2023, виходячи з її розміру 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок на місяць, з урахуванням виплачених сум.

Повне судове рішення 08 лютого 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук