Справа № 120/2340/21-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2340/21-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Н.В.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

07 лютого 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.05.2021 позовну заяву задоволено. Зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки. Зобов`язано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року скасовано в частині зобов`язання Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. В іншій частині залишено без змін.

18.05.2023 та 22.05.2023 Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчі листи по справі №120/2340/21-а.

11.08.2023 державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надіслав заяву, у якій просить суд змінити спосіб та порядок виконання виконавчого листа №120/2340/21-а від 25.05.2023 виданого Вінницьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України відповідної суми коштів (20977,12 грн) у порядку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.10.2023 заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Яковенка В.А. про зміну способу та порядку виконання рішення суду задоволено.

Змінино спосіб та порядок виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №120/2340/21-а в частині зобов`язання Апарату Верховної Ради України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України суми коштів у розмірі 20 977,12 грн (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят сім гривень 12 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Апарату Верховної Ради України.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалоу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким змінит испосіб та порядок виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №120/2340/21-а шляхом зобов`язання Державної казначейської служби України, виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки, сума якої становить: за 4 календарні дні - 646 грн. 72. коп.; за 107, 5 календарних днів - 20330 грн. 40. коп. за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке.

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За змістом ч.1 ст.378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст.378 КАС України).

Під зміною способу і порядку виконання рішення розуміється прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Суд зазначає, що необхідною умовою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, є наявність виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Разом із тим, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення. Здійснюючи зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права. Висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

Тобто, суд лише за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, або ж відмовити по даному питанню, не змінюючи при цьому його змісту.

Таким чином, положення КАС України визначають умови, виконання яких є обов`язковим для задоволення заяви про зміну способу або порядку виконання рішення.

Так, на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №71987831 з примусового виконання виконавчого листа №120/2340/21-а від 25.05.2023, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом про зобов`язання Апарату Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки.

Відповідно до статей 3, 4, 27, 27 Закону України «Про виконавче провадження», 09.06.2023 державним виконавцем прийнято постанову про відкриття провадження.

Апарат Верховної Ради України листом від 21.06.2023 №8431-1-23 повідомив про виконання рішення в частині нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки та долучено розрахунки компенсації, розмір якої становить: за 4 календарних дні 646, 72 грн, за 107 календарних дні 20330,40 грн.

Також вищезазначеним листом повідомлено про неможливість виконання вимог виконавчого листа №120/2340/21-а від 25.05.2023 в частині виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки зазначаючи, що у зв`язку із внесенням змін до деяких законодавчих актів Законом України №2352-ІХ від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Зі змісту заяви про зміну способу і порядку виконання рішення у даній справі слідує, що рішення Вінницького окружного адміністративного судувід 25.05.2023 у справі №120/2340/21-а можливо виконати лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України.

Як уже зазначалось судом вище, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/2340/21-а від 27.05.2021 ОСОБА_1 нараховано 20 977,12 грн. Проте, вказану суму не виплачено.

Отже, суд, дослідивши надані заявником та наявні в матеріалах справи докази, зазначає, що останні свідчать про наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення суду у справі №120/2340/21-а та підтверджують відсутність у відповідача можливості виплатити нараховану, однак не виплачену суму у розмірі 20 977,12 грн.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Також, засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 року у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Верховний Суд у своїх висновках неодноразово посилався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Ухвалення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав і забезпечення їхньої примусової реалізації, не відповідає положенням Конвенції та, відповідно, завданню адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №840/3112/18, від 16 лютого 2023 року по справі №640/16326/20.

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Стаття 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" передбачає, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (Казначейством), в межах бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень, на які поширюється дія зазначеного Закону про гарантії, регламентований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників" № 845 від 03.08.2011 (далі - Порядок №845).

Так, абзацом десятим пункту 25 Порядку № 845 передбачено, що в разі наявності в боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за такою бюджетною програмою.

При цьому, положення пунктів 28-34 Порядку №845 застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми у разі наявності асигнувань за такою програмою, достатніх для виконання виконавчого документа.

Отже, суд першої інстанції правильно зазначив, що виконання рішення суду в даній справі, в частині нарахованої, однак не виплаченої суми у розмірі 20 977,12 грн, може здійснюватися за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів" Державною казначейською службою України, у випадку, якщо така сума є безспірною.

Як уже встановлено судом, нарахована сума у розмірі 20 977,12 грн, що залишається невиплаченою є безспірною.

Отже, встановивши наявність ускладнень виконання рішення суду від 27.05.2021 у справі №120/2340/21-а, безспірність суми, що нарахована, однак не виплачена, з метою забезпечення реального виконання судового рішення і ефективного захисту прав позивача, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про встановлення способу і порядку виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі №120/2340/21-а в частині зобов`язання Апарату Верховної Ради України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 111,5 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України суми коштів у розмірі 20 977,12 грн (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят сім гривень 12 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Апарату Верховної Ради України.

Доводи апелянта на те, що суд першої інстанції повинен був застосувати частину другу статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" та статтю 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" №2352-ІХ від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022), колегія суддів відхиляє, оскільки рішення у справі №120/2341/21-а набрало законної сили 18.05.2022, а тому вказаний закон не діє на правовідносини, які мали місце до 19.07.2022.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення заяви позивача.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.