Справа № 640/20926/21
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м. Київ № 640/20926/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Любенко Д.І.,

за участю представників сторін:

позивача Павлюков Р.О.,

від відповідача не з`явились,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дій,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Державної фіскальної служби України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними наказ Державної фіскальної служби України від 31.05.2021 № 805 про звільнення з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «г» Положення (через скорочення штатів), підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-239309), начальника третього відділу управління організації викриття економічних злочинів Головного управління оперативно-розшукової діяльності Державної фіскальної служби України з 31.05.2021;

- поновити ОСОБА_1 з 01.06.2021 на посаді начальника третього відділу управління організації викриття економічних злочинів Головного управління оперативно-розшукової діяльності Державної фіскальної служби України або на іншій аналогічній посаді відповідно до її найменування та нової організаційно-штатної структури Державної фіскальної служби України станом на день фактично поновлення;

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржуваний наказ про звільнення з посади є протиправним та підлягає скасуванню, позаяк, пропозиції призначення на рівнозначну посаду або вакантну посаду позивачу не надавалась, а наданий 19.05.2021 аркуш паперу не містив належних реквізитів (без підпису уповноваженої особи та посилання на відповідний наказ, розпорядження, згідно якого надається така пропозиція), в якому була зазначена вакантна посада старшого опероуповноваженого з особливо важливих справ четвертого відділу Управління оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ГУ ДФС у Луганській області. У зв`язку з тим, що дана пропозиція не була належним чином оформлена, її не можна вважати офіційним документом, тому, звільнення позивача з посади за пунктом 64 підпунктом «г» Положення (через скорочення штатів), є незаконним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Також, суд поновив позивачу строк звернення до суду.

До суду від Державної фіскальної служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 18.12.2018 № 1200, утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. 26.08.2020 позивачу було вручено попередження про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням штатів в якому перебувала займана посада, водночас, позивачу було підготовано пропозицію вакантної посади, проте позивач письмово 19.05.2021 фактично відмовився від запропонованої посади, тому, звільняючи ОСОБА_1 з посади, відповідач діяв відповідно до вимог законодавства та не порушував прав позивача. (а.с. 52-60)

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якої, позивач вважає, що надана відповідачем пропозиція не була належним чином оформлена, інших офіційних пропозицій про зайняття посад в ДФС не надходило. Також, оскільки позивач мав тривалий безперервний стаж служби в органах податкової міліції ДФС, в порушення вимог ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України, позивачу не було надано перевагу в залишенні на роботі (а.с. 61-62).

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022, Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 прийнято до провадження справу, ухвалено здійснювати подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10.10.2023.

10.10.2023 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження, відкладено судове засідання на 14.11.2023.

14.11.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Вислухавши пояснення, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , після закінчення в 2004 року Східноукраїнського національного університету ім. В. Даля вступив на службу до органів податкової міліції, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці та витягом з послужного списку.

31.05.2021 наказом Державної фіскальної служби України № 805-о, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 (зі змінами) та п. 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом г Положення (через скорочення штатів), підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-239309) начальника третього відділу управління організації викриття економічних злочинів Головного управління оперативно-розшукової діяльності Державної фіскальної служби України, з 31.05.2021 (а.с. 18).

Підставою для прийняття такого наказу зазначено: «попередження про наступне вивільнення, пропозиція призначення на вакантну посаду».

Позивач вказує на те, що попередження за підписом в.о. Голови ДФС України ОСОБА_2 про наступне вивільнення, у зв`язку із організаційно-штатними змінами йому було вручене 26.08.2020, а пропозиція призначення на рівнозначну або нижчу вакантну посаду взагалі не надходила, та лише 19.05.2021 керівником відділу проходження служби в податковій міліції Управління роботи з персоналом ДФС України ОСОБА_3 позивачу було надано без належних реквізитів (без підпису уповноваженої особи та посилання на відповідний наказ, розпорядження, згідно з яким надається така пропозиція) аркуш паперу, на якому була зазначена вакантна посада старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ четвертого відділу Управління оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Головного управління ДФС у Луганській області. Водночас, позивач надав зауваження та власноручно виклав на папері, при цьому, інших офіційних пропозицій про зайняття вакантних посад в ДФС України не надходило. Також, при звільненні позивача з посади, відповідач не врахував переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Не погоджуючись з вказаним наказом про звільнення, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Згідно положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Разом з тим, за приписами ч. 5 ст. 40 КЗпП України (у редакції із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX), особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Таким чином, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини другої статті 40 КЗпП України, статті 42, частин першої, другої і третьої статті 49-2 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» № 378-ХІ від 12.12.2019, набрав чинності 02.02.2020, було внесено зміни до КЗпП України та викладено його у новій редакції в частині зміни порядку вивільнення державних службовців.

Частиною 6 ст. 49-2 КЗпП України, передбачено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу".

Положеннями ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», встановлено, зокрема, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Приписами ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу», передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Отже, станом на час виникнення спірних правовідносин, дія норм законодавства про працю, а саме: частини другої статті 40 (звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу), статті 42 (переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці), частин другої та третьої статті 49-2 КЗпП України щодо обов`язку власника або уповноваженого ним орган пропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації не поширюється на державних службовців в силу приписів частини п`ятої статті 40 КЗпП України.

Такі правовідносини врегульовані Законом України «Про державну службу», що передбачає не обов`язок, право суб`єкта призначення за його рішенням у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, перевести державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу чи пропонувати іншу рівноцінну посаду державного службовця або іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1200 від 18.12.2018, утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Абзацом 4 п. 2 постанови № 1200 встановлено, що ДПС та Держмителужба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої ДФС у відповідних сферах діяльності.

Судом досліджено, що позивача було належним чином попереджено про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням штатів 26.08.2020.

Підпункт "г" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, передбачає, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас з постановкою на військовий облік через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Граничну чисельність працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, було визначено постановою Кабінету міністрів України від 05.04.2014 № 85 «Про Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» згідно з додатком 1.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 21.07.2021 № 761 «Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 р. № 85», внесено зміну в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85, виключивши позицію ДФС. Враховуючи зміни в постанову № 85, в ДФС відбулось повне скорочення чисельності працівників та передбачає припинення діяльності ДФС.

Згідно з п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (далі - Положення № 236), Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

З метою упорядкування організації структури підрозділів апарату ДФС, у зв`язку із погодженням 13.08.2020 Міністерством фінансів України затвердженої в.о. Голови ДФС структури Державної фіскальної служби України, керуючись Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженим Кабінетом міністрів України від 21.05.2014 № 263, ДФС України 17.08.2020 видано наказ № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791», яким винесено зміни до структури Державної фіскальної служби України, затвердженої наказом ДФС від 21.12.2019 № 791 «Про введення в дію Структури Державної фіскальної служби України» (у редакції, затвердженій наказом ДФС від 14.08.2020 № 142).

Так, пунктом 4 наказу ДФС України від 17.08.2020 № 144, Управлінню кадрового забезпечення після завершення штатного розпису доручено здійснити комплекс заходів щодо письмового попередження, переведення, звільнення працівників ДФС згідно із чинним законодавством України відповідно до структури та штатного розпису Державної фіскальної служби України.

При цьому, наказом ДФС від 17.08.2020 № 144 «Про внесення змін до наказу ДФС від 21.12.2019 № 791», було затверджено нову організаційну структуру та перелік індексів структурних підрозділів апарату ДФС, де відповідно до п. 4 в частині вказівки управлінню кадрового забезпечення здійснити комплекс заходів щодо письмового попередження про наступне вивільнення працівників ДФС.

У даному випадку, позивачу було підготовлено пропозицію вакантної посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ четвертого відділу Управління оперативного забезпечення зон проведення антитерористиної операції Головного управління ДФС у Луганській області. (а.с. 36)

Водночас, попередження про наступне вивільнення не є фактичним звільненням позивача із займаної посади, оскільки з моменту попередження про наступне вивільнення роботодавцем може бути запропоновано працівнику вакантну посаду та у разі згоди, переведено позивача до нового штату.

Однак, позивач у примітках до пропозиції зазначив, що на його думку, дана пропозиція не є офіційним документом, у зв`язку з тим, що відсутній підпис уповноваженої особи ДФС України, дата, номер та інші реквізити згідно чинного законодавства.

Тим самим, позивач письмово 19.05.2021 фактично відмовився від запропонованої посади, при цьому, вказані ним доводи, жодним чином не можуть створювати для нього наслідків, позаяк, по перше, позивач не наводить норм законодавства, які були порушені у формі пропозиції призначення на вакантну посаду. В ході суового розгляду суд запропанував позивачу навести конкретну норму правового акта, яка була порушена відповідачем при формування пропозиції, водночас позивач не навів таку. По-друге, доводи позовної заяви не дають підстав встановити у чому саме полягає порушення прав останнього у контексті нереалізації вказаної пропозиції чи призначення не на ту посаду, яка була в ній запропонована.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що оскільки надана відповідачем пропозиція не була належним чином оформленою, її не можна вважати пропозицією призначення на вакантну посаду, адже позивачу така була надана відповідачем. Він особисто не продемонстрував дій по її прийняттю, при цьому, саме по собі посилання на порушення процедури прийняття акта чи його оформлення, не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта призводить до його неправомірності.

Таким чином, виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що звільняючи ОСОБА_1 з посади, відповідач діяв відповідно до вимог трудового законодавства та не порушив прав позивача, а тому, позовні вимоги про визнання протиправним наказу Державної фіскальної служби України від 31.05.2021 № 805 про звільнення з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України в запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом «г» Положення (через скорочення штатів), підполковника податкової міліції ОСОБА_1 (М-239309), начальника третього відділу управління організації викриття економічних злочинів Головного управління оперативно-розшукової діяльності Державної фіскальної служби України з 31.05.2021 не підлягають задоволенню, як не підлягають задоволенню і похідні вимоги про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу, діяв відповідно до ст. 19 Конституції України, а саме, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, позаяк не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору.

Отже, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.02.2024.