Справа № 360/4404/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року справа №360/4404/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Передерія Є.О.,

представника відповідача Лушер Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021р. у справі № 360/4404/21 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Луганської обласної прокуратури середній заробіток за час затримки виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020р. у справі №360/2157/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період з 17.12.2020р. по 19.07.2021р. у розмірі 146947,68 грн..

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17 грудня 2020 року до 19 липня 2021 року в сумі: 146947,68 грн (сто сорок шість тисяч дев`ятсот сорок сім гривень 68 коп), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що дійсно, відповідач протиправно не здійснив вчасного поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді, як того вимагало судове рішення допущене у цій частині до негайного виконання, а тому в силу статті 236 Кодексу законів про працю України стягнув на її користь середній заробіток за час такої затримки у заявленому розмірі.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому, суд також має встановити вину роботодавця у не виданні наказу про поновлення працівника на роботі. Таким чином, процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто, за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідна або заява від особи, яка бажає поновитись на посаді та працювати, або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі. Водночас, позивач з дня винесення судом рішення взагалі із заявами щодо поновлення на роботі відповідно до судового рішення ні до Луганської обласної прокуратури, ні до органів державної виконавчої служби для примусового виконання не зверталася.

Разом з цим, наказом прокурора Луганської області від 13.05.2020р. №612к позивачку з 14.05.2020р. було призначено на посаду головного спеціаліста режимно-таємної частини (на правах відділу) прокуратури Луганської області за результатами добору шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину. У зв`язку з закінченням строку призначення на посаду державної служби наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 25.05.2021 № 756к позивачку з 31.05.2021р. звільнено з займаної посади. У подальшому, наказом від 25.05.2021р. № 762к позивачку призначено з 01.06.2021р. на посаду головного спеціаліста відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Луганської обласної прокуратури. Згідно з наказом від 19.07.2021р. № 1034к позивачку звільнено з 20.07.2021р. на підставі її заяви від 19.07.2021 за угодою сторін. Наказ від 20.07.2021 № 1052к про її поновлення на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області видано на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 360/2157/20. Таким чином, позивачка, працюючи за результатами конкурсного відбору на посадах державної служби в органах обласної прокуратури, не виявила бажання поновлення на посаді прокурора та лише 19.07.2021р. подала заяву про звільнення із займаної посади. Отже, рішення адміністративного суду було виконане в добровільному порядку.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2023 року рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного суду від 21 грудня 2023 року постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 3 травня 2023 року скасовано, а справу №360/4404/21 направлено на новий апеляційний розгляд до Першого апеляційного адміністративного суду.

Відповідач надав додаткові пояснення від 22.01.2024р. у яких наголошує на тому, що відповідно до висновків Верховного суду від 21 грудня 2023 року у цій справі, стягненню на користь позивача підлягає саме різниця в заробітку за час затримки. Позивачка у період затримки виконання рішення суду з 17.12.2020р. по 19.07.2021р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем та отримала заробітну плату в розмірі 146126,16 грн..

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка з 20 липня 2012 року працювала в органах прокуратури України. Наказом прокурора Луганської області від 30 квітня 2020 року №520к її було звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 5 травня 2020 року.

Наказом прокурора Луганської області від 13 травня 2020 року №612к позивачку призначено на посаду головного спеціаліста режимно-таємної частини (на правах відділу) прокуратури Луганської області з 14 травня 2020 року.

Наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 25 травня 2021 року №756к звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста режимно-таємної частини (на правах відділу) прокуратури Луганської області з 31 травня 2021 року у зв`язку із закінченням строку призначення на посаду державної служби.

Наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 25 травня 2021 року №762к призначено ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами , які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Луганської обласної прокуратури з 1 червня 2021 року.

19 липня 2021 року позивачка подала заяву про її звільнення із займаної посади за угодою сторін з 20 липня 2021 року.

Наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 19 липня 2021 року №1034к позивачку звільнено з посади головного спеціаліста відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Луганської обласної прокуратури за угодою сторін з 20 липня 2021 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі №360/2157/20, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2021 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Луганської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу від 30 квітня 2020 року №520к, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, а саме: визнано протиправним і скасовано рішення кадрової комісії №1 з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 10 квітня 2020 року №283 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» прийняте стосовно ОСОБА_1 ; визнано протиправним і скасовано наказ прокурора Луганської області від 30 квітня 2020 року №520к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області з 5 травня 2020 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області з 6 травня 2020 року; стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 травня 2020 року до 16 грудня 2020 року у сумі: 159193,32 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів. У задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

Цим судовим рішенням допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі: 21429,80 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 20 липня 2021 року №1052к скасовано наказ прокурора Луганської області від 30 квітня 2020 року №520к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області з 5 травня 2020 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області з 6 травня 2020 року.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Частина перша статті 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судових рішень в адміністративному судочинстві було закріплено у статті 14 КАС України, відповідно до частин другої, третьої якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Указана норма кореспондує з положеннями статті 370 КАС України згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За правилами частин першої та сьомої статті 235 КЗпП України (у редакції чинній на час постановлення судового рішення про поновлення на роботі) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналогічне правило щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби закріплене у пункті 3 частини першої статті 371 КАС України.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Скасовуючи судове рішення суду апеляційної інстанції в цій справі, Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2023 року дійшов наступного висновку : «…Судами попередніх інстанцій у цій справі було встановлено, що рішення суду про поновлення позивачки по посаду датоване 16 грудня 2020 року, а фактично ОСОБА_1 поновлено на займаній до незаконного звільнення посаді - 20 липня 2021 року.

Тож, у період з 17 грудня 2020 року до 20 липня 2021 року рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі №360/2157/20 не виконувалось Луганською обласною прокуратурою.

За законодавством України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно.

Тож, в розрізі фактичних обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції мав би проаналізувати різницю у заробітній платі ОСОБА_1 , яку вона отримувала у спірний період, перебуваючи на посаді головного спеціаліста в Луганській обласній прокуратурі (проходила державну службу), і у разі підтвердження факту отримання нею грошових коштів у меншому розмірі, ніж вона б отримувала перебуваючи на посаді прокурора у цьому органі, за умови вчасного її поновлення на цій посаді, стягнути різницю між цими двома грошовими сумами на користь позивачки.

Проте, ані встановлення цих фактичних обставин, а ні правозастосування статті 235 КЗпП України у розрізі стягнення на користь позивачки саме різниці в заробітку за час затримки, суд апеляційної інстанції не здійснив.

Тому, Верховний Суд вважає передчасними висновки суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на помилкове правозастосування норм КЗпП України, які регулюють спірні правовідносини.

Тож, перекладаючи на ОСОБА_1 ініціативу щодо спонукання роботодавця виконати пряму вказівку суду поновити ОСОБА_1 саме на посаді прокурора (а не на зокрема посаді державної служби), відповідач діє явно неправомірно.

Одночасно, фактичні обставини у цій справу вказують на те, що у спірний період (як правильно зауважив апеляційний суд) позивачка була працевлаштована у Луганській обласній прокуратурі та перебувала на державній службі у цьому органі.

Між тим, оскаржуючи у судовому порядку своє звільнення з посади прокурора, позивачка засвідчила своє прагнення продовжувати працювати саме на посаді, з якої її незаконно звільнили. Вочевидь перебування ОСОБА_1 на посаді державної служби було вимушеним кроком за для свого фінансового забезпечення на період судового розгляду її справи.

Як вже зазначалось, саме роботодавець зобов`язаний виконати рішення суду щодо поновлення незаконно звільненого працівника на посаді безвідносно до поведінки такого працівника.

Поряд із цим, варто зауважити, що суть такого виду соціальної гарантії як стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення працівника на роботі полягає у компенсації такому працівникові грошових коштів, які він міг бути отримати, якби роботодавець не зволікав з його поновленням на роботі.

Повертаючись до спірних правовідносин саме у цій справі, Верховний Суд констатує, що ОСОБА_1 у спірний період перебувала у трудових правовідносинах з Луганською обласною прокуратурою, хоча на підставі проходження нею саме державної служби.

Кодекс законів про працю таку ситуацію врегулював шляхом введення такої законодавчої конструкції як «різниця в заробітку» за час затримки поновлення працівника на посаді, з якої його було незаконно звільнено.»

Частиною 5 статті 353 КАС України встановлено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

На виконання постанови Верховного суду у цій справі судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи довідки від 30.08.2021р. №21-537 вих.21 про нарахований дохід ОСОБА_1 за період з 17.12.2020р. по 19.07.2021р., остання перебувала у трудових відносинах з відповідачем у спірний період та отримала заробітну плату в розмірі 146126,16 грн..

Відтак, отримана позивачкою заробітна плата в розмірі 146126,16 грн. підлягає врахуванню при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100). Згідно з довідкою Луганської обласної прокуратури від 30.08.2021 року середньоденна заробітна плата позивачки становить 1020,47 грн..

Період затримки з 17 грудня 2020 року (наступний день після постановлення рішення про поновлення на роботі) до 19 липня 2021 року (оскільки дата видання наказу про поновлення на роботі - 20 липня 2021 року) становить 144 робочих дні.

Відповідно, середній заробіток за час затримки у виконанні судового рішення про поновлення позивача на роботі за період з 17 грудня 2020 року по 19 липня 2021 року складає 146947,68 грн. (144 робочих дні затримки у виконанні судового рішення х 1020,47 грн. середньоденна заробітна плата позивачки).

Проте, враховуючи отримувану позивачкою у спірний період заробітну плату під час перебування на посаді головного спеціаліста в Луганській обласній прокуратурі в розмірі 146126,16 грн., на користь позивачки підлягає стягненню різниця у заробітній платі в сумі 821 грн.52 коп. (146947,68 грн.- 146126,16 грн.).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для зміни судового рішення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021р. у справі №360/4404/21 задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021р. у справі № 360/4404/21 змінити.

В абзаці першому резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021р. у справі № 360/4404/21 вислів «задовольнити повністю» замінити на «задовольнити частково».

В абзаці другому резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021р. у справі № 360/4404/21 вислів «в сумі 146947,68 грн (сто сорок шість тисяч дев`ятсот сорок сім гривень 68 коп.)» замінити на «в сумі 821 грн.52 коп (вісімсот двадцять одна гривна 52 коп.).

Доповнити рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021р. у справі № 360/4404/21 новим абзацом «У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».

В решті рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021р. у справі № 360/4404/21 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 08 лютого 2024 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 08 лютого 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 08 лютого 2024 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко