Справа № 400/2578/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/2578/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Турецької І.О.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року, прийнятого в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження суддею Птичкіною В.В. у місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі Позивач, ГУ ДПС у Миколаївській області, Контролюючий орган) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі Відповідач, ОСОБА_1 ) в якому просило суд стягнути податковий борг з орендної плати з фізичних осіб за період з липня по грудень 2021 року та 2022 рік у загальному розмірі 139 616, 71 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за Відповідачем обліковується податковий борг з орендної плати з фізичних осіб перед бюджетом, сума якого є узгодженою, однак добровільно несплаченою, відтак підлягає стягненню в судовому порядку.

У відзиві на позовну заяву Відповідачем визнано позовні вимоги Позивача на суму 59 628 грн., а в іншій частині просив відмовити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року позов задоволено частково:

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в рахунок погашення податкового боргу з орендної плати 59 628 грн.;

- у задоволенні позовних вимог про стягнення податкового боргу в сумі 79 988, 70 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ГУ ДПС у Миколаївській області звернулося до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення податкового боргу за період з 01.03.2022 року до 31.12.2022 року в сумі 79 988, 70 грн., оскільки нарахування орендної плати за землю за 2022 рік у розмірі 95 986, 45 грн. є правомірним, так як податкова декларація з плати за землю за 2022 рік була подана Відповідачем 21.02.2022 року, тобто до введення воєнного стану та внесення Законом України від 15.03.2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» змін у пункт 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України доповненням його підпунктом 69.14. Платники плати за землю, які до дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» відповідно до пункту 286.2 статті 286 цього Кодексу задекларували за 2022 та/або 2023 роки податкові зобов`язання з плати за землю за земельні ділянки, що розташовані на територіях, визначених цим підпунктом, мають право відкоригувати нараховані податкові зобов`язання з плати за землю за період березень 2022 - грудень 2023 року шляхом подання в порядку, визначеному цим Кодексом, уточнюючих податкових декларацій.

Тобто, Закон № 3050 визначає можливість уточнення податкових зобов`язань з плати за землю, задекларованих до набрання чинності Законом № 3050, шляхом подання уточнюючих розрахунків до раніше поданих податкових декларацій по платі землю за 2022 рік та 2023 рік.

Однак, Відповідач не скористався своїм правом та не подав до ГУ ДПС у Миколаївській області уточнюючої податкової декларації з метою коригування нарахованих податкових зобов`язань з плати за землю за період березень 2022-грудень 2023 року, тому, на думку скаржника, нарахування орендної плати за землю за 2022 рік у розмірі 95 986, 45 грн. є правомірним та підлягає стягненню.

Адвокат Гавловська Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з жовтня 1996 року зареєстрований як фізична-особа підприємець та з цього часу перебуває на обліку ГУ ДПС у Миколаївській області (а.с. 8-9).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань зі сплати орендної плати за землю, за останнім виник борг перед бюджетом на суму 139 616, 71 грн.. Податковий борг утворився у зв`язку з несплатою податкового зобов`язання, що виникло на підставі:

- податкової декларації за 2021 рік, зокрема за період з липня 2021 року до грудня 2021 року в сумі 43 630, 26 грн.;

- податкової декларації за 2022 рік в сумі 95 986, 45 грн..

06.10.2020 року Контролюючим органом було складено податкову вимогу до ОСОБА_1 форми «Ф» за № 691-13 щодо сплати податкового боргу в сумі 8 556, 08 грн., який виник станом на 05.10.2020 року, відповідно до підпункту 59.1 статті 59 ПК України, яка була рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення, проте було повернуте до ГУ ДПС у Миколаївській області з відміткою оператора поштового зв`язку про підставу повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 19, 20).

Невиконання ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені законодавством строки стало підставою для звернення ГУ ДПС у Миколаївській області до суду з вказаним позовом про стягнення податкового боргу у судовому порядку.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, проте задовольнив їх частково та стягнув з Відповідача податковий борг за період з липня 2021 року до лютого 2022 року в сумі 59 628 грн. з огляду на визнання Відповідачем боргу на зазначену суму.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог в сумі 79 988, 70 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у період з 01.03.2022 року до 31.12.2022 року Миколаївська міська територіальна громада належала до територій, на яких велися бойові дії, тому Відповідач звільнений від обов`язку по нарахуванню та сплаті до бюджету орендної плати за земельну ділянку за цей період.

В свою чергу, в межах цієї справи, ГУ ДПС у Миколаївській області подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з чим, на підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, справа та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією в апеляційному порядку саме в частині задоволення позовних вимог Позивача.

Отже, переглядом перегляду в суді апеляційної інстанції є вимоги Позивача про стягнення з Відповідача податкового боргу в сумі 79 988, 70 грн., який виник на підставі податкової декларації за 2022 рік за платежем орендної плати з фізичних осіб за період з 01.03.2022 року до 31.12.2022 року.

Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (ч. 1 ст. 67 Конституції України).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Підпунктом 14.1 статті 14 ПК України визначені поняття, що у цьому Кодексі вживаються в такому значенні:

плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

орендна плата землі державної та комунальної власності - це плата за землю у складі податку на майно і зараховується до місцевого бюджету;

земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів;

землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України встановлено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Пунктом 287.3 статті 287 ПК України визначено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця, протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Пунктом 287.7 статті 287 ПК України зазначено, що у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Між тим, указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року з подальшим продовженням його терміну відповідними Указами. Воєнний стан діє і станом на цей час.

Як вбачається з ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Через збройну агресію Російської Федерації у відношенні України, Законом України № 2120-ІХ від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, щодо оподаткування земельних ділянок.

Зазначеним Законом доповнено пункт 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України підпунктом 69.14, наступного змісту:

«на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.».

Отже, пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України (в редакції, чинній на момент визначення Відповідачу податкового зобов`язання 01.03.2022 року до 31.12.2022 року) було встановлено пільгу на час введення воєнного стану для землекористувачів зі сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у випадку, зокрема, розташування таких земельних ділянок на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 06 грудня 2022 року за № 1364 визначено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі - Перелік), затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за формою згідно з додатком за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій. До територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій.

Наказом від 22.12.2022 року за №309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, у якому зазначено, зокрема, що з 26.02.2022 року по 11.11.2022 року Миколаївська міська територіальна громада відносилася до території активних бойових дій, а з 11.11.2022 року по теперішній час - до території можливих бойових дій.

Як встановлено колегією суддів, Миколаївською міською радою надано ОСОБА_1 в тимчасове користування на умовах оренди дві земельних ділянки, а саме:

- земельну ділянку площею 1 415 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору № 3232 від 16.06.2005 року;

- земельну ділянку площею 69 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Договору № 10763 від 20.11.2014 року.

22.02.2021 року ОСОБА_1 подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за податковий (звітний період) 2021 рік, де визначено розмір податкового зобов`язання 7 271, 71 грн. на місяць, а всього за 2021 рік 87 260, 52 грн. (а.с. 30-32).

21.02.2022 року ОСОБА_1 подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за податковий (звітний період) 2022 рік, де визначено розмір податкового зобов`язання 7 998, 87 грн. на місяць, а всього за 2022 рік 95 986, 45 грн. (а.с. 13-15).

З 26.02.2022 року Миколаївська міська територіальна громада віднесена до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом від 22.12.2022 року за № 309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України.

Таким чином, в період з 01.03.2022 року до 31.12.2022 року Позивач, на підставі пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України був звільнений від обов`язку по нарахуванню та сплаті до бюджету орендної плати за земельну ділянку, розташовану на території, на якій велися бойові дії.

Водночас апелянт вважає, що право на пільги щодо сплати орендної плати за землю має бути реалізоване користувачем земельної ділянки шляхом подання уточнюючих розрахунків до раніше поданих податкових декларацій по платі землю за 2022 рік та 2023 рік, посилаючись при цьому Закон України № 3050-IX від 11.04.2023 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно», яким внесено зміни до Податкового кодексу України шляхом викладення підпункту 69.14. пункту 69 розділу XX «Перехідні положення» у наступній редакції:

«…Платники орендної плати, які до дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» відповідно до статті 288 цього Кодексу задекларували за 2022 та/або 2023 роки податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки, забруднені вибухонебезпечними предметами або непридатні для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами, мають право відкоригувати нараховані податкові зобов`язання з орендної плати за період 2022-2023 років шляхом подання в порядку, визначеному цим Кодексом, уточнюючих податкових декларацій….».

Змінена редакція вищенаведеної норми почала діяти з 06.05.2023 року, а правовідносини, що склалися між сторонами, стосуються періоду з 01.03.2022 року до 31.12.2022 року.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тож, до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, положення ПК України, застосовані податковим органом при нарахуванні Позивачу податкового зобов`язання за період 01.03.2022 року до 31.12.2022 року не можуть застосовуватись до подій (правовідносин), що здійснені до набрання ними чинності, адже закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі відповідно положень статті 58 Конституції України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що до спірних правовідносини стосовно сплати податку за період 01.03.2022 року до 31.12.2022 року слід застосовувати положення чинного на час їх виникнення пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, яким встановлена пільга щодо сплати орендної плати за земельну ділянку, яка розташована на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації.

Більш того, застосування Відповідачем Закону України від 11.04.2023 року № 3050-ІХ не відповідає принципу правової визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань, який має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування чинних норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій.

У рішенні ЄСПЛ від 20.01.2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70).

За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Серков проти України», пункт 43).

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що з моменту набуття чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022 року, Позивачу, відповідно до діючого законодавства, не повинна була нараховуватись плата за земельні ділянки, які знаходяться на території Миколаївської міської територіальної громаді, отже підстави для стягнення з Відповідача податкового боргу в сумі 79 988, 70 грн. з орендної плати з фізичних осіб за період з 01.03.2022 року до 31.12.2022 року відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Твердження апелянта про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2023 року по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І.О. Турецька

Суддя: В.О. Скрипченко