Справа № 148/98/24
Суддя: Ковганич С. В.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/98/24
Провадження №2-а/148/8/24
05 лютого 2024 року Тульчинський районний суд
Вінницької області
в складі: головуючого судді Ковганича С.В.
при секретарі Мрочко Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , подану представником позивача Івановим Олексієм Вікторовичем до Одеської митниці як відокремлений підрозділ ДМС України про скасування постанови та поновлення пропущеного строку на оскарження постанови.
Крім того, зазначив, що оскаржувана постанова митниці була винесена 11.03.2021 у відсутність позивача, про оскаржувану постанову позивач дізнався тільки 12.01.2024 в зв`язку з чим просить поновити строк на оскарження постанови.
Вважає, що вказана постанова винесена незаконно, упереджено, з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та накладення адміністративного стягнення.
Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують, просять задоволити.
Відповідальною особою за заповнення та надання до митного органу України документів, необхідних для переміщення товарів через митний кордон України, зокрема МД № UA500020/2020/239110 від 18.12.2020 є директор ТОВ "ЮРІЯ-ГРУП" ОСОБА_1 , який відповідно до вимог ст. 266 МК України несе відповідальність передбачену Митним кодексом України, у повному обсязі.
Таким чином, директором ТОВ «ЮРІЯ-ГРУП» ОСОБА_1 , при поданні до Одеської митниці Держмитслужби МД UA500020/2020/239110 вчинені дії, спрямовані на зменшення розміру митних платежів, що спричинило недобори митних платежів у сумі 62 389,05 грн., чим скоєно порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України.
В своїх пояснення від 14.01.2021 гр. ОСОБА_1 зазначив, що код товару був визначений на підставі документів та бази УКТЗД.
Тобто позивач був обізнаний про складений протокол про порушення митних правил та повинен був цікавитись розглядом справи.
З вищевикладеного слідує, що Одеською митницею Держмитслужби повністю дотримано процедури притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, а саме належним чином повідомлено позивача про дату, час та місце розгляду справи та повідомлено позивача про прийняте рішення шляхом надсилання копії постанови поштовим відправленням. Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Від представника позивача - адвоката Іванова О.В. надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній вказав на те, що відповідач вдається до маніпулювання та фальсифікації дійсних обставин справи, направлені на приховування своїх протиправних дій по винесенню оскаржуваної постанови. Крім того, у відзиві на позов не спростовано факти, які зазначені у позовній заяві щодо незаконності винесеної постанови, а також факти, які зазначені у оскарженому рішенні і у відзиві не відповідають дійсності.
Судом відповідачу був визначений процесуальний строк на надання відзиву на позов, який закінчився 22.01.2024. Але у визначений судом термін, відповідач відзив на позов ні до суду, ні позивачу не надіслав, при цьому не надавши поважних причин пропуску цього процесуального строку та не просить суд поновити цей пропущений ним процесуальний строк.
Крім цього, відзив на позов не відповідає вимогам п.6 ч.2 ст.162 КАС України, оскільки у відзиві на позов відсутній перелік документів, які до нього додаються.
Ухвалою суду від 16.01.2024 року відповідачем було зобов`язано надати всі докази, на підставі яких приймалось оскаржуване рішення.
Направлення даного запиту перед винесенням рішення митниці про визначення коду товару згідно УКЗТЕД визначене Порядком роботи митних органів при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №650.
Дані докази підтверджують позицію позивача, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, оскільки був складний випадок класифікації товару.
Таким чином, не виконавши ухвалу суду від 16.01.2024 року по даній справі в частині надання доказів, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення, відповідач ухиляється від обов`язку доказування, що в свою чергу, свідчить про усвідомлення відповідачем неправомірності своїх дій при винесенні оскаржуваної постанови та намагання таким чином приховати свої неправомірні дії.
Із поданих до відзиву на позов доказів, також підтверджується протиправність винесеної у відношенні позивача та оскаржуваної постанови.
Додана до позову відповідачем митна декларація від 18.12.2020 №UA500020/2020/239110, яка з мотивувальної частини постанови митниці є головним доказом та в якій, як зазначено в оскаржуваній постанові позивач нібито заявив невірний код товару згідно УКЗТЕД.
Однак в графі 54 «Декларант» митної декларації від 18.12.2020 №UA500020/2020/239110, яка є головним доказом, зазначена зовсім інша особа ОСОБА_2 .
Оскільки, юридична відповідальність має індивідуальний характер, якщо і припустити наявність підстав для притягнення особи декларанта в даному випадку до адміністративної відповідальності, то такою особою є зазначена в гр. 54 митної декларації особа, якою в даному випадку є ОСОБА_2 .
Обґрунтування та мотивувальна частина відзиву на позов фактично є передрукованим текстом оскаржуваної постанови і у відзиві на позов відповідач так само зазначив припущення, про які стороною позивача зазначалось у позові, а саме, вартість з зазначенням терміну обґрунтування, який є припущенням можлива різниця сплати митних платежів та розраховану у доларах США за 1 кілограм товару.
Щодо обізнаності позивача про розгляд у відношенні нього справи про порушення митних правил слід зазначити наступне.
Після цього до моменту отримання роботодавцем позивача, а саме ТОВ «ЮРІЙ ГРУП», 28.12.2023 Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій була зазначено, що дана постанова винесена на виконання оскаржуваної постанови митниці, позивач навіть не здогадувався, що у відношенні до нього винесена оскаржувана постанова і був впевнений, що його не притягнули до адміністративної відповідальності, як йому про це повідомила відповідна посадова особа 11.02.2021 під час розгляду справи.
На підтвердження обізнаності позивача про розгляд даної справи, 11.03.2021 та про винесену у відношенні до нього постанову, відповідач до відзиву на позов в якості доказів долучив листи від 11.02.2021 №7.10-20-07/499 та від 12.03.2021 №7.10-3/2007/10/3025.
Однак доказів про направлення даних листів позивачу, а також про те, що позивач отримував дані листи, відповідач не надав.
Крім цього, адреса, яка зазначена в даних листах не відповідає адресі місця реєстрації позивача, про яку, відповідачу було достеменно відомо із копії паспорта позивача.
Таким чином, твердження відповідача про нібито обізнаність позивача про розгляд у відношенні нього справи та винесенні оскаржуваної постанови, є безпідставним.
У відповідності до вимог ст. 205 ч.1 КАС України, неявка в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ст. 229 ч. 4 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 20 ч.1 п. 1 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Порядок провадження у справах про порушення митних правил, процесуальні дії та порядок їх проведення, оскарження постанов у справах про порушення митних правил визначено розділом ХІХ Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.1 ст. 257 Митного Кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до ч.8 ст. 264 Митного кодексу України, з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Відповідно до ст. 266 Митного кодексу України,декларант зобов`язаний: 1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; 2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення; 3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей; 4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу; 5) у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.
Відповідно до частини першої статті 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Згідно з частиною першою статті 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.
Статтею 485 Митного кодексу України передбачено, що склад вказаного вище правопорушення обумовлює наявність у діях декларанта особливої мети - ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру, та вини у формі прямого умислу. Диспозиція цієї статті передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети однозначно вказує на те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки на момент подачі митної декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві дані вплинули на розмір митних платежів, які йому доведеться сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару.
Відповідно до статті 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
За положеннями статті 489 Митного кодексу України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту диспозиції ст. 485 Митного кодексу України вбачається, що суб`єктивна сторона складу вказаного порушення обумовлює вчинення декларантом умисних дій у вигляді, зокрема, заявлення неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та особливою метою - ухилення від сплати митних платежів.
Віднесення товарів до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД, згідно Митного кодексу України здійснюється митними органами з метою встановлення достовірних відомостей про товари та їх відповідності опису класифікаційних групувань УКТЗЕД.
Згідно зі статтею 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до статті 69 Митного кодексу України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.
Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.
На вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.
У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.
Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.
Штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.
Разом із тим, суд зазначає, що відповідно до диспозиції частини першої статті 485 Митного кодексу України порушення митних правил має місце, зокрема, у разі заявлення декларантом у митній декларації: неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару; неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
Тобто сам по собі факт неправильного визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД не становить склад порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, оскільки об`єктивна сторона цього правопорушення полягає саме в заявленні декларантом у митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.
Окрім того, з метою перевірки правильності заявлених позивачем відомостей у митній декларації документи були передані до відділу класифікації товарів відповідача, тобто до осіб зі спеціальними знаннями.
Таким чином, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 МК України, оскільки був складний випадок класифікації товару.
Таким чином, відповідачем не доведено наявність у діях позивача як об`єктивної, так і суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, тому оскаржувана постанова у справі про порушення митних правил є протиправною та підлягає скасуванню.
Як встановлено судом, декларування товару позивачем здійснювалось у відповідності до вимог ст. ст. 257, 264 Митного кодексу України на підставі наявної у товаросупровідних документах інформації про товар.
Рішення відділу адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання щодо визначення коду товару згідно УКТЗЕД ґрунтується на тих самих відомостях про товар, що були задекларовані ОСОБА_1 у митній декларації, будь-яких невідповідностей зазначених позивачем у декларації відомостей про товар щодо його найменування, ваги, кількості, ціни, походження, відправника під час митного оформлення не встановлено та фактично підставою для притягнення останнього до відповідальності стало неправильне зазначення коду УКТЗЕД товару в поданій ним митній декларації.

Разом з тим, відповідно до диспозиції ст. 485 Митного кодексу України передбачена відповідальність саме за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД, а не безпосередньо за неправильне визначення такого коду.

Відповідно до Порядку заповнення митних декларації на бланку єдиного адміністративного документу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 30.05.2012 року № 651, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 року за № 1372/21684, декларант зобов`язаний заявити точні відомості про товар у митній декларації.

Тобто, декларант зобов`язаний заявити точні відомості про товари, які мають містити достатній перелік інформації для їх розпізнання та однозначного віднесення до коду згідно з УКТЗЕД у кількості знаків, визначеній правилами заповнення графи 33 МД для відповідного митного режиму та особливостей переміщення, згідно з основними правилами інтерпретації УКТЗЕД.

При цьому, орган доходів і зборів зобов`язаний здійснювати перевірку правильності класифікації товарів згідно УКТЗЕД та у разі виявлення порушень правил класифікації товарів має право самостійно класифікувати заявлені товари і його рішення з даних питань є обов`язковим для митних цілей.

Само по собі порушення правил класифікації товарів не є самостійним складом адміністративного правопорушення, тобто не є окремим видом порушення митних правил, за які встановлена адміністративна відповідальність.

Неправильне визначення позивачем коду товару згідно з УКТЗЕД відбулось у складному випадку класифікації товарів, оскільки потребувало додаткової інформації та спеціальних технічних знань, що вбачається виходячи із направлення товару митницею до відділу адміністрування митних платежів та МТР.

Таким чином, порушення декларантом правил класифікації товарів (невірне визначення коду УКТЗЕД під час декларування) при наявності складного випадку класифікації та наданні ним достовірних документів, достовірної та повної інформації щодо переміщуваного товару не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, та не вважається порушенням митних правил.

Відповідно до ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 2 ч.1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що представником відповідача не надано достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Отже, враховуючи вищенаведені обставини, посадова особа, а саме, заступник начальника Одеської митниці Держмитслужби України достеменно не встановив, чи був винен позивач у вчиненому правопорушенні та безпідставно виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не доведено правомірності оскаржуваної постанови від 14.01.2021 про порушення митних правил №0048/50000/21, адже не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - заступник начальника Одеської митниці Держмитслужби України) при прийнятті та складанні постанови про порушення митних правил зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, а його позовні вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За змістом ст. 286 ч.3 п.3 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята відповідачем не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підлягає скасуванню, а справу провадженням закрити.

Так як позивачу постанова від 11.03.2021 у справі про порушення митних правил №0048/50000/21 не вручалась, про неї позивач дізнався лише 28.12.2023 отримавши рекомендованим листом постанову винесену головним державним виконавцем Овідіопольського відділу ДВС в Одеському районі про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника від 04.12.2023 на користь Одеської митниці Держмитслужби України, а отже він не міг на протязі 10 днів після винесення оскаржуваної постанови, оскаржити дану постанову, то суд вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду про скасування постанови з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби України стягнути судовий збір у розмірі 968,97 грн.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 69, 257, 264, 266, 458, 485, 529, 530 Митного кодексу України, ст. ст.5-10,14,77,139,242-246,250,295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В АЛ И В :

Визнати причину пропуску звернення ОСОБА_1 до суду поважною і поновити строк звернення.

Позов ОСОБА_1 , поданий представником позивача Івановим Олексієм Вікторовичем до Одеської митниці як відокремлений підрозділ ДМС України про скасування постанови та поновлення пропущеного строку на оскарження постанови задовольнити.

Постанову від 11.03.2021 у справі про порушення митних правил №0048/50000/21 винесену заступником начальника Одеської митниці Держмитслужби України про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ст. 485 МК України та накладення на нього штрафу в сумі 187167,15 грн. скасувати, адміністративну справу провадженням закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці Держмитслужби України, місцезнаходження якого за адресою: вул. Лип Івана та Юрія, 21 А, м. Одеса, 65078 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 968,97 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 97 копійок) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: