Справа № 465/5751/23
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

02.02.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря судового засідання Кондрашин В.Р.

представника позивача Репецького В.В.

представника відповідача Габель Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови №246 від 07.06.2023 року

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Франківській районній адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови №246 від 07.06.2023 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.06.2023 року адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради винесено постанову №246 від 07.06.2023 року, якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1 360 гривень за правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. Вважає, що оскаржувана постанова була винесена без будь-яких доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, він не вчиняв правопорушення так як він не є ні керівником, ні службовою особою підприємства, установи чи організації, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та те, що як фізична особа не володіє жодним нерухомим майном за вказаною в оскаржуваній постанові адресою, а відтак не може нести відповідальність за вигадані правопорушення, яку вказує відповідач. Крім цього вказує, що відповідачем належним чином не ідентифіковано особу позивача, як особи котра притягується до адміністративної відповідальності(паспорт, ідентифікаційний код, тощо), не відібрано жодних пояснень від позивача, що є грубим порушення вимог КУпАП. Вважає, що таке рішення відповідача є протиправним, а притягнення до адміністративної відповідальності - безпідставним, а тому просить таку постанову скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку за відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 04.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено дану справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.09.2023 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні №72460949 від 16.08.2023 року на підставі виконавчого документа постанови №246 від 07.06.2023 р., винесеної Адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради про примусове стягнення з ОСОБА_1 штрафу до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 465/5751/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що до адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації надійшов протоколи відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Протоколи складені відповідно до вимог ст.256 КупАП. Позивача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду протоколів про адміністративне правопорушення адміністративною комісією Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, що підтверджується повідомленням та рекомендованими поштовими відправленнями №136 від 24.05.2023 та за №972 від 02.06.2023р.Тому на підстав зібраних матеріалів було встановлено, що 10.05.2023 року ОСОБА_1 вчинив адміністративні правопорушення, а саме: допустив відсутність договору на вивезення побутових відходів із спеціалізованими організаціями у м. Львові за адресою: АДРЕСА_1 , та допустив відсутність санітарної урни біля входу до закладу за цією ж адресою та було законно прийнято постанову №246 від 07.06.2023 рокустосовно позивача про накладення адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1700 гривень за правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. Крім цього, доводи позивача про те, що він не має ніякого відношення до адреси: АДРЕСА_1 , не є обґрунтованими, оскільки за даною адресою знаходиться ПП «РЕЛІКВІЯ», керівником якого є ОСОБА_1 , а відтак є суб`єктом даного правопорушення. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань

Судом встановлено, що постановою адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради №246 від 07.06.2023 року на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 360 гривень за адміністративне правопорушення за ст. 152 КУпАП(а.с.36).

Відповідно до вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не уклав угоди на вивіз ТПВ та не забезпечив стаціонарною урною заклад за адресою: м. Львів вул. Вашингтона, 5 чим порушив п.20.1.32 та 20.1.21 Розділу 20 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади(зі змінами та доповненнями), затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.20211р. №376, чим порушив ст.152 КУпАП.

За фактом виявленого порушення станом 10.05.2023 інженером КП «Адміністративно-технічне управління» ОСОБА_2 складено протоколи адміністративні правопорушення 10.05.2023 №5-042б, №5-041б, який скеровано в районну адміністрацію листами 15.05.2023 за №4-2410-20138, №4-2410-20319.

Частиною 2 статті 5 КУпАП регламентовано, що сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 45, 46, 92, 99, 103-1, 103-2, 104, 104-1, статтею 136 (за вчинення порушень на автомобільному транспорті), статтями 138, 141, 142, 149-152, частинами першою - п`ятою статті 152-1, частиною першою статті 154, статтями 155, 155-2, частиною другою статті 156, статтями 156-1, 156-2, 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, статтею 181-1, частиною першою статті 182, статтями 183, 185-12, 186, 186-1, 189, 189-1, 212-1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади, затверджені ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 № 376.

Згідно п. 1.1 Правил, Правила благоустрою міста Львова є нормативно-правовим актом, яким установлюється порядок благоустрою та утримання об`єктів благоустрою міста Львова, визначають правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста і спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Розділ XX цих Правил встановлює відповідальність громадян та юридичних осіб за порушення у сфері благоустрою території.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій заселених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення га озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових га екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Згідно із ч. 1 ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» фізичні та юридичні особи у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані дотримуватися правил благоустрою територій населених пунктів, не порушуючи права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста).

Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що адміністративні комісії при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад уповноважені притягувати до адміністративної відповідальності осіб за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень у сфері благоустрою, зокрема за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати посадові особи, уповноважені на те виконавчими комітетами (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад (статті 44-3, 96-2, 103-1, 103-2, 103-3, 104, частина перша статті 106-1, статті 106-2, 127-2, 149 - 152, частини третя - п`ята статті 152-1, статті 154, 155, 155-2, 156, частини перша - четверта статті 156-1, статті 156-2, 159 - 160, стаття 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статті 183, 185-1, 186-5, 197, 198);

Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 30.04.2015р. №294 «Про надання посадовим особам права складати протоколи про адміністративні правопорушення» та статті 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадові особи КП «Адміністративно-технічне управління» наділені правом складати адміністративні протоколу по статті 152 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до ст. 152 КУпАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, при складанні протоколу про адміністративного правопорушення вимоги щодо змісту були дотримані у повному обсязі.

З положень 256 КУпАП вбачається, що у разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо місту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання. При складанні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Суд не погоджується зі ствердженнями позивача в частині неповідомлення його про день, час та місце засідання адміністративної комісії та ненадання йому права надати пояснення по суті порушення, оскільки в процесі розгляду справи було достовірно встановлено те, що позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце засідання адміністративної комісії, але не з`явився на нього.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Таким чином притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно положень ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Як вбачається з постанови адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради №246 від 07.06.2023 року, адміністративна комісія при притягненні до адміністративної відповідальності позивача за ст. 152 КУпАП, виконано та дотримано вимоги ст.ст. 33, 36 КУпАП, яка передбачає спеціальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення, про що свідчить розмір штрафу, що складає 1 360 гривень: він є у межах санкції ст. 152 КУпАП.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена адміністративною комісією на підставі наступного:

- протоколу №5-041б про адміністративне правопорушення, складеного 10.05.2023 інженером КП «Адміністративно-технічне управління» Польовим Ю.Г. згідно якого 10.01.2023 року о 11:00 год. керівник ПП «Реліквія» ОСОБА_1 порушив 20.1.21 Розділу 20 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади(зі змінами та доповненнями), затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.20211р. №376, зокрема щодо відсутності стаціонарної урни біля входу до закладу за адресою: м. Львів вул. Вашингтона, 5(а.с.41).

- вимоги №2410 Б-в1412 від 27.04.2023 року та підтвердження направлення такої керівнику ПП «Реліквія»(а.с.42-43).

- акту про відмову від участі в спільному обстеженні від 10.05.2023 року та долученою фотографією до такого акту(а.с.44-45).

- протоколу №5-042б про адміністративне правопорушення, складеного 10.05.2023 інженером КП «Адміністративно-технічне управління» Польовим Ю.Г. згідно якого 10.01.2023 року о 11:00 год. керівник ПП «Реліквія» ОСОБА_1 порушив 20.1.23 Розділу 20 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади(зі змінами та доповненнями), затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.20211р. №376, зокрема щодо відсутності у підприємстві договору на вивезення побутових відходів із спеціалізованими організаціями за адресою: м. Львів вул. Вашингтона, 5(а.с.48).

- вимоги №2410 Б-в1414 від 27.04.2023 року та підтвердження направлення такої керівнику ПП «Реліквія»(а.с.49-50).

- акту про відмову від участі в спільному обстеженні від 10.05.2023 року та долученого листом Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №4-33-18770 від 05.05.2023(а.с.51-52).

- доказів направлення позивачу протоколів адміністративні правопорушення від 10.05.2023 №5-042б, №5-041б(а.с.46,53).

- витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань(а.с.54-55).

На думку суду вказані документи та фото, в розумінн ст. 251 КУпАП, є належними та допустимими доказами в справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, дії позивача утворюють склад адміністративних правопорушень, передбачених ст. 152 КУпАП, що підтверджується дослідженими в ході розгляду справи доказами.

Крім цього, позивач належним чином був повідомлений про розгляд адміністративних протоколів відносно нього про, що свідчать роздруківки перевірки статусу відстеження рекомендованих поштових відправлень поштою №136, №972(а.с.56-57).

Разом з тим, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 по справі № 735/1246/15-а висловив правову позицію, що посилання позивача на окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту порушення.

При цьому, саме такий склад правопорушень зазначено у спірній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та саме за це до нього застосовано штрафні санкції, передбачені ст.152 КУпАП.

Відтак, суд приходить до висновку, що доводи позивача є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а також спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В обґрунтування своїх вимог позивач та його представник, як при пред`явленні позову до суду, так і в процесі розгляду адміністративної справи не надала суду жодного доказу, які б свідчили про обставини, які б унеможливлювали винесення адміністративною комісієюоскаржуваної постанови безпідставно.

Частиною 2 ст. 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Натомість, представник відповідача, в порядку ч.2 ст. 77 КАС України, надав докази до відзиву на позовну заяву, що підтверджує факт правопорушення з боку позивача.

Вказане свідчить про наявність відповідних доказів вчинення позивачем, як керівником ПП «Реліквія» правопорушень, відповідальність за які передбачені ст. 152 КУпАП.

Водночас покликання та долучення представником позивача на підтвердження позову копії договору №2424 про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 05.07.2023 року(а.с.90-94), то суд вважає безпідставними, а наданий суду доказ - неналежним та недостатнім, оскільки представником позивача не долучено доказів щодо оплат на виконання такого договору на час вчинення правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача та такий договір не спростовує факт вчинення адміністративного правопорушення за наявними у справі доказами. При цьому, суд зазначає, що про існування такого документу представником позивача долучено лише 21.12.2023 року, а не на момент подання позову до суду.

Щодо долученої фототаблиці(а.с.95), то суд зазначає, що вона є неналежним доказом, оскільки на такій неможливо ідентифікувати об`єкт, його місцезнаходження та така не спростовує факт вчинення адміністративного правопорушення за наявними у справі доказами.

Разом з тим, не представлення позивачем доказів, які спростовують обставини, викладені адміністративною комісією в постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, судом розцінюються не обґрунтованими доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП.

Отже, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду вищевказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова винесена уповноваженою комісією, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказані правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративних правопорушень та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачкою у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що адміністративна комісія, при прийнятті спірної постанови, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в зв`язку з необґрунтованістю.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ст.132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом вимог ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача судові витрати понесені останнім не відшкодовуються.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем не підлягають відшкодованою.

Згідно з ч. 1 ст. 157 КАС України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 157 КАС України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо відмови у задоволенні позову заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, тому вважає за необхідне також скасувати вжиті судом заходи забезпечення позову відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 06.09.2023 року.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 20, 44, 47, 77, 90, 139, 143, 157, 192, 210-211,229, 241-246, 250, 268 КАС України -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови №246 від 07.06.2023 року відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.09.2023 року щодо зупинення стягнення у виконавчому провадженні №72460949 від 16.08.2023 року на підставі виконавчого документа постанови №246 від 07.06.2023 р., винесеної Адміністративною комісією при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради про примусове стягнення з ОСОБА_1 штрафу до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 465/5751/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Франківська районна адміністрація Львівська міська рада, , місцезнаходження: м. Львів вул. Ген. Чупринки, 85.

Повне судове рішення складено 06.02.2024 року.

Суддя Мартинишин М.О.