Справа № 400/8385/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 р. Категорія 106030000м. ОдесаСправа № 400/8385/23
Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

час і місце ухвалення: 11:50, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Семенюка Г.В.,

суддів - Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_5 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Служби у справах дітей Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_4, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Служби у справах дітей Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 неповнолітній син ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5 , який не є його біологічним батьком, проживали однією сім`єю. Тому, на переконання позивачки, її син має право на отримання одноразової допомоги у зв`язку із загибеллю її чоловіка, а також на призначення пенсії по втраті годувальника, як члену сім`ї померлого військовослужбовця відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 21.03.2023 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги її неповнолітньому сину від першого шлюбу ОСОБА_1 як утриманцю ОСОБА_5 . У листі від 27.03.2023 № 2752 відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не є рідним сином її чоловіка ОСОБА_5 , документів, які б свідчили про утримання її сина загиблим, не надано.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 оформити документи для призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 , як члену сім`ї загиблого, на повному утриманні якого він перебував, та пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також подати їх ІНФОРМАЦІЯ_4. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції вийшов за рамки своїх повноважень та зобов`язав відповідача оформити справу по виплаті ОДГ відносно позивача, встановивши законною діяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 по відмові у формуванні справи для виплати ОДГ пасинку загиблого військовослужбовця. Рішенням суду не визнано позивача утриманцем загиблого військовослужбовця, Баштанський РТЦК та ВСП не визнано таким, який вчинив бездіяльність щодо відмови в оформленні ОДГ ОСОБА_1 , а тому і відсутні підстави для задоволення позову в цілому.

У своїй апеляційній скарзі апелянт просив суд викликати в судове засідання для допиту свідків та витребувати з АТ КБ «ПриватБанк» інформацію. Разом з тим, враховуючи висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року по справі № 560/17953/21 вказані докази повинні бути витребувані та свідки повинні допитані під час встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування на утриманні у суді цивільної юрисдикції, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Міністерством оборони України було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року винесено незаконно та необґрунтовано, а тому наявні підстави для його скасування. Крім того, 3-я особа вказує, що позивач не додала до своєї позовної заяви жодних доказів про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 , а відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. До того ж, позивач не надала документів про усиновлення загиблим ОСОБА_5 неповнолітнього ОСОБА_1 .

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 20.10.2010 у справі № 2-843/2010 (а.с. 13) встановлено, що 29.10.2005 між ОСОБА_7 і ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, від якого вони мають спільну дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначене підтверджується також Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 від 07.04.2008 серія НОМЕР_1 (а.с. 14).

Згідно з рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 20.10.2010 у справі № 2-843/2010 (а.с. 13) шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірвано.

14.02.2014 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 . Після державної реєстрації шлюбу подружжя мали спільне прізвище - ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 14.02.2014 серія НОМЕР_2 (а.с. 18).

У шлюбі між ОСОБА_5 і ОСОБА_10 народилося двоє дітей:

ОСОБА_11 (Свідоцтво про народження від 28.10.2014 серія НОМЕР_3 (а.с. 16);

ОСОБА_12 (Свідоцтво про народження від 18.05.2017 серія НОМЕР_4 (а.с. 17).

Згідно з посвідченням НОМЕР_5 ОСОБА_4 і ОСОБА_5 мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей. Дітьми у ньому вказані: ОСОБА_1 , 2008 р.н., ОСОБА_11 , 2014 р.н., ОСОБА_12 , 2017 р.н. (а.с. 29).

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_4 , складеного 27.12.2022 комісією Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, підтверджено, що старший син від першого шлюбу ОСОБА_1 був під опікою та на матеріальному забезпеченні ОСОБА_5 (а.с. 19).

Згідно з Довідки Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 28.12.2022 № 296 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 були зареєстровані за одним місцем проживання (а.с. 26).

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 разом вели особисте селянське господарство, що підтверджується наявністю в їхній власності земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 30-33) та сільськогосподарської техніки (а.с. 35-36).

29.08.2022 року ОСОБА_5 відповідно до повістки ІНФОРМАЦІЯ_5 призвано для проходження військової служби за мобілізацією (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 загинув у ході виконання бойового завдання, що підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть від 14.12.2022 № 7622 (а.с. 23) і Сповіщенням сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.12.2022 № 5825 (а.с. 24).

21.03.2023 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги її неповнолітньому сину від першого шлюбу ОСОБА_1 як утриманцю ОСОБА_5 (а.с. 114).

27.03.2023 року у листі № 2752 (а.с. 39) відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не є рідним сином її чоловіка ОСОБА_5 , документів, які б свідчили про утримання її сина загиблим, не надано. Відповідач роз`яснив, що вирішення даного питання можливо здійснити, звернувшись до районного суду за місцем проживання, для встановленя факту перебування особи на утриманні (юридичного факту).

24.04.2023 року Баштанський районний суд Миколаївської області постановив ухвалу у справі № 468/734/23 про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_5, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні (а.с. 49).

З огляду на вищезазначену ухвалу Баштанського районного суду Миколаївської області ОСОБА_4 в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що відповідач діяв правомірно, відмовивши ОСОБА_4 у задоволені її заяви від 21.03.2023, тому що до неї не було додано документи, що підтверджували б факт перебування її сина на повному утриманні її чоловіка. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, сформовано в постанові від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-а, суд прийшов до висновку, про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача оформити документу для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 позивачу, як члену сім`ї загиблого, на повному утриманні якого він перебував.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду частково погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом першим статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно зі статтею 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби (частина перша і друга статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пасинок і падчерка, якщо вони не одержували аліментів від батьків, мають право на пенсію нарівні з рідними дітьми.

Таким чином, пасинок має право на отримання одноразової грошової допомоги, встановленої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також пенсію в разі втрати годувальника у випадку, якщо він: був членом сім`ї загиблого; не досяг 18 років або старший цього віку, якщо він став особою з інвалідністю до досягнення 18 років; не одержує аліменти від батьків.

Відповідно до частини дев`ятої статті 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом першим пункту 10 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975), члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган).

Відповідно до абзацу другого пункту 10 Порядку № 975 до уповноваженого органу заяву про виплату одноразової грошової допомоги за малолітніх та / або неповнолітніх дітей подає інший з батьків або опікун чи піклувальник дітей.

Пунктом 13 Порядку № 975 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Алгоритм опрацювання документів, які подаються для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Силу України в період дії воєнного стану визначений Порядком і умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.01.2023 № 45, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за № 176/39232 (далі - Порядок № 45).

Районний (міський) ТЦКСП приймає від заявника (незалежно від місця його реєстрації) документи, завіряє копії цих документів, не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів (додаток 5) надсилає їх обласному (Київському міському) ТЦКСП за підпорядкуванням (абзац перший пункту 4.2 Порядку № 45).

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 45 члени сім`ї звертаються до районного (міського) ТЦКСП незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2.

Відповідно до підпункту «г» пункту додатка 2 до Порядку № 45 до заяви про виплату одноразової грошової допомоги додаються для осіб, які перебували на утриманні загиблого (померлого) - документ, що підтверджує перебування на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця.

Частиною четвертою статті 15 Закон України «Про звернення громадян» встановлено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відтак у разі не подання заявником до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки усіх необхідних документів, передбачених додатком 2 до Порядку № 45, останній відмовляє в задоволенні вимог, викладених у заяві, і доводить до заявника в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.03.2023 року ОСОБА_4 звернулась до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги її неповнолітньому сину від першого шлюбу ОСОБА_1 як утриманцю ОСОБА_5 (а.с. 114).

27.03.2023 року у листі № 2752 (а.с. 39) відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не є рідним сином її чоловіка ОСОБА_5 , документів, які б свідчили про утримання її сина загиблим, не надано. Відповідач роз`яснив, що вирішення даного питання можливо здійснити, звернувшись до районного суду за місцем проживання, для встановленя факту перебування особи на утриманні (юридичного факту).

Розглядаючи спір щодо протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Аналіз правових норм Закону № 2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975), свідчать, що одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Отже, одноразова грошова допомога виплачується:

1) членам сім`ї військовослужбовця;

2) якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Обставина, що причина смерті ОСОБА_5 пов`язана із захистом Батьківщини, відповідачем не заперечується.

Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є те, чи перебував ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_5 , який відповідно до статті 161 Закону № 2011-XII має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги.

Оспорюване рішення відповідача щодо відмови позивачу в призначенні йому одноразової грошової допомоги мотивовано саме тим, що позивач не є рідним сином ОСОБА_5 , та документів, які б свідчили про утримання позивача ОСОБА_5 , не надано. Додатково роз`яснено, що вирішення даного питання можливо здійснити звернувшись до районного суду за місцем проживання для встановлення факту перебування особи на утриманні (юридичного факту).

Отже, під час розгляду цієї справи підлягає вирішенню питання, чи можливо встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_5 з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги в межах розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, та з урахуванням встановлення наявності або відсутності цього факту надати оцінку рішенню суб`єкта владних повноважень, яке прийнято до встановлення судом такого факту.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною першою статті 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08.11.2019 у справі № 161/853/19, від 18.12.2019 у справі № 370/2598/16-ц.

Слід зауважити, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства, встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту, без розгляду якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованими особами особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування на утриманні, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Аналогічне правило закріплено в частині четвертій статті 172 КАС України про те, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не можуть бути поєднаними в одному провадженні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, та оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, оскільки ці вимоги підсудні судам різних юрисдикцій.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року по справі № 560/17953/21.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що відмовивши ОСОБА_4 у задоволені її заяви від 21.03.2023 року відповідач діяв правомірно, оскільки до неї не було додано документи, що підтверджували б факт перебування її сина, ОСОБА_1 , на повному утриманні її чоловіка, ОСОБА_5 .

Разом з тим, судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту перебування на утриманні, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_5, - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року по справі № 400/8385/23, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволені позову ОСОБА_1 , - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький