Справа № 806/1228/18
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/1228/18

Головуючий у 1-й інстанції: Токарева Марія Сергіївна

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

07 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И В :

У 2018 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі ЖОУПФУ в Житомирській області), в якому просив:

-визнати протиправними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області при нарахуванні пенсійного забезпечення, особі, яка отримала ядерну шкоду здоров`ю, відповідно до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та статтей 13, 49, 50, 51, 56, 57 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

-зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області довести пенсійне забезпечення відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дорахувати 9% зарплати за понаднормовий стаж, починаючи із 01 жовтня 2017 року, та провести його виплату із врахуванням отриманих сум.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.04.2018 та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо невиплати ОСОБА_1 надбавки, пов`язаної зі збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи, як особі, яка має понад 20 років стажу роботи, встановленої ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

-зобов`язано Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсію, зі збільшенням на вісім відсотків заробітку, як особі, яка має 28 років стажу роботи, відповідно до ч.2 ст.56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 07.09.2017 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позову відмовлено.

На виконання рішення суду, Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 26 вересня 2018 року №2913/18, в яких боржником є Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

В подальшому, судом замінено боржника у виконавчому листі № №2913/18 з Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області правонаступником- Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №806/1228/18, у задоволенні якого ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07.11.2023, відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення заяви.

Апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про невиконання судового рішення відповідачем, а також, що по даній справі видано виконавчий лист, а тому всі дії спрямовані на виконання судового рішення мають вчинятися державним виконавцем.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.2,3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Ст.370 КАС України унормовано, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності,-за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

За приписами ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

В рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Ч.1 ст.255 КАС України врегульовано, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Положеннями частини першої статті 382 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, особа яка вважає, що суб`єктом владних повноважень не виконується, прийняте на її користь судове рішення, має право звернутися до суду, який ухвалив це рішення, з заявою про встановлення судового контролю.

Статтею 382 КАС України визначено, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (ч.8 ст.382 КАС України).

Отже, КАС України передбачено спеціальні норми, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтями 382, 383 КАС України.

Зазначені правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що положення КАС України не містять обмежень щодо застосування заходів судового контролю, а відтак встановлення такого контролю можливе як одночасно із задоволенням відповідного позову, так і шляхом постановлення окремої ухвали із вказаного питання.

Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою в ухвалі від 20 червня 2018 року у справі № 800/592/17.

Поряд з цим, ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Така позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Як зазначено позивачем у заяві від 26.12.2022, відповідачем на виконання рішення у справі № 806/1228/18, не здійснено жодного заходу.

В свою чергу, колегією суддів із матеріалів справи та відомостей ЄДРСР встановлено, що органом пенсійного фонду, на виконання рішення у справі №806/1228/18 направлено до Богунського відділу виконавчої служби м.Житомира лист від 21.06.2019 № 254/03.5 яким повідомлено, що згідно ч.2 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом. У такому випадку вимоги ст.56 Закону №796-ХІІ будуть враховані за стаж, набутий до 01.01.2004 та розмір пенсії визначено відповідно до вимог раніше діючого законодавства. Частина розміру пенсії за віком, обчислена у такому порядку, не може перевищувати максимального розміру пенсії, визначеної законом, який станом на 01.01.2004 становив 23 роки 5 місяців 15 днів. У зв`язку з тим, що в результаті проведеного переходу, розмір пенсії зменшується, виплата продовжується у попередньому розмірі.

23.07.2019 Головним державним виконавцем на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 та статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, яка рішенням Житомирського окружного адміністративного суду 24 вересня 2020 року у справі № 240/6318/20 скасована.

При цьому, у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду 24 вересня 2020 року у справі № 240/6318/20 зокрема зауважено, що оцінюючи наведені обставини, суд не може визнати фактичним виконанням рішення суду, яким зобов`язано орган Пенсійного фонду збільшити виплату пенсії на вісім відсотків заробітку, перерахунок, який призвів до зменшення розміру пенсії. Ця обставина взагалі нівелює зміст та суть судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , яке, за логікою боржника, погіршило правове становище позивача. До того ж, у постанові Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018 у справі №806/1228/18 зазначено, що для позивача порядок обчислення стажу та розміру пенсії мав пільговий характер і визначався виключно у п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ та не пов`язувався з умовами, визначеними Законом України від 09.07.2003 року №1058-VІ.

21.10.2021 державним виконавцем Понамарьовою К.В. винесено постанову про накладення на ГУ ПФУ в Житомирській області штрафу за невиконання судового рішення у справі № 806/1228/18, підстави винесення якої дублюють висновки суду у справі № 240/6318/20. Також державний виконавець дійшов висновку, що рішення суду не виконано.

Оскільки матеріали справи не містять інформації про те, чи вживались ГУ ПФУ в Житомирській області після відновлення виконавчого провадження у даній справі якісь дії, спрямовані на виконання судового рішення, та чи приймались державною виконавчою службою заходи на його виконання, колегією суддів, ухвалою від 21.12.2023 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати інформацію про те, які дії, спрямовані на виконання судового рішення у справі №806/1228/18 вживалися останнім після 21.10.2021, а Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький)-які заходи вжито останнім після 21.10.2021 на виконання судового рішення у цій справі.

Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) вимоги ухвали в установлений в останній строк, не виконано.

ГУ ПФУ в Житомирській області 05.01.2023 надало суду письмову інформацію, з аналізу якої встановлено, що ГУ ПФУ в Житомирській області після відновлення виконавчого провадження у даній справі та накладення штрафу, не здійснювало перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.09.2018.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання суду першої інстанції на відсутність доказів про те, що рішення суду у даній справі не виконано та позицію про те, що в даній справі виконання судового рішення має забезпечуватись виключно державним виконавцем.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні заяви.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як було зазначено вище, за нормами ст.382 КАС України, зобов`язати суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення, вправі суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі.

Як свідчить зміст заяви про встановлення судового контролю, ОСОБА_1 звернувся з останньою до Житомирського окружного адміністративного суду в зв`язку з невиконанням ГУ ПФУ в Житомирській області постанови суду від 03.09.2018 у справі №806/1228/18.

Разом з тим, Житомирський окружний адміністративний суд не є тим судом, який приймав рішення у справі №806/1228/18, оскільки вищезазначена постанова ухвалена Житомирським апеляційним адміністративним судом.

Слід зазначити, що Житомирський апеляційний адміністративний суд не здійснює правосуддя в зв`язку з його ліквідацією на підставі Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №455/2017 "Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах", що унеможливлює розгляд ним заяви про встановлення судового контролю.

Однак, на виконання цього ж Указу, 30 вересня 2018 року головою Житомирського апеляційного адміністративного суду прийнято розпорядження, яким вирішено адміністративні справи та матеріали Житомирської області, що перебували у провадженні суддів Житомирського апеляційного адміністративного суду, в строк не пізніше 01.10.2018 передати за підсудністю до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Таким чином, заяви про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень прийнятих Житомирським апеляційним адміністративним судом, подаються до Сьомого апеляційного адміністративного суду. А отже ОСОБА_1 звертаючись до Житомирського окружного адміністративного суду обрав невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки суд першої інстанції не може встановити контроль за виконанням рішення, прийнятого судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу позивача, що подання заяви про встановлення судового контролю до Житомирського окружного адміністративного суду, не позбавляє останнього права на звернення з такою заявою до належного суду, в даному випадку-до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

При цьому, у пункті 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р. зазначено, що статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Враховуючи, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині відмови в задоволенні заяви, однак невірно вказав мотиви відмови в задоволенні заяви, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 255, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 370, 382, 383 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним рішення змінити в частині мотивів відмови в задоволенні заяви.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Смілянець Е. С.