Справа № 520/1880/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 р. Справа № 520/1880/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 30.10.23 у справі №520/1880/23

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 року у справі №520/1880/23 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у обмеженні основного розміру пенсії ОСОБА_2 пенсії максимальним розміром з 01.04.2019 протиправними.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію в розмірі 89% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром з 01.04.2019 року з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених в довідці Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ФХ 98932 від 26.05.2021 року, здійснивши виплату суми перерахунку з урахуванням виплачених сум.

Вищевказане рішення суду першої інстанції набрало законної сили 06.04.2023 року.

Позивачем отримано виконавчий лист від 06.03.2023 року у справі №520/1880/23.

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (за підписом її представника) із клопотанням/заявою, в якій остання просила замінити стягувача виконавчого провадження - ОСОБА_2 на ОСОБА_1 у виконавчому листі від 06.03.2023 року у справі №520/1880/23 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію в розмірі 89% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром з 01.04.2019 року з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених в довідці Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ФХ-98932 від 26.05.2021 року, здійснивши виплату суми перерахунку з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування поданої заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік заявниці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 30.03.2023), який отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". У зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_3 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю чоловіка. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.09.2023 відмовлено в такій виплаті. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №428/6685/19, зазначає, що відповідно до статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь - яких часових обмежень. ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги майна ОСОБА_2 , як дружина, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 15.11.1969 року, єдиним можливим способом одержання недоотриманої пенсії спадкодавця є подання до суду і задоволення заяви про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні, що і зробила заявниця відповідно до положень статті 379 КАС України. Вказані обставини стали підставою для подачі цього клопотання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 року клопотання представника ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

ОСОБА_3 , не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу (за підписом її представника), в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 року у справі №520/1880/23 та ухвалити нову ухвалу, якою замінити стягувача виконавчого провадження - ОСОБА_2 на ОСОБА_1 у виконавчому листі від 06.03.2023 року у справі №520/1880/23 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію в розмірі 89% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром з 01.04.2019 року з урахуванням основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, визначених в довідці Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №ФХ-98932 від 26.05.2021 року, здійснивши виплату суми перерахунку з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її помилковою, необґрунтованою, винесеною при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення, з неправильною оцінкою доказів, з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що позиція суду першої інстанції вказує на те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, з чим категорично не погоджується такою позицією суду. Вважає, що єдиним можливим способом одержання недоотриманої пенсії спадкодавця є подання до суду і задоволення заяви про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні, що і зробила заявниця. Посилається суд першої інстанції не забезпечив належний та ефективний захист прав заявниці. Вказує, що заявник, ОСОБА_1 , є спадкоємцем першої черги майна ОСОБА_2 , має право, встановлене Цивільним кодексом України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на отримання недоотриманої пенсії свого чоловіка - ОСОБА_2 , але фактично позбавлена можливості для реалізації цього права. Посилається в обґрунтування своєї позиції на постанови Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №2-а-1710/11, від 14.02.2019 у справі №2-а-2727/11/2209, від 07.03.2019 у справі №617/7748/12, від 08.08.2019 у справі №127/2-а-11792/11, від 05.08.2020 у справі №673/393/19, від 27.08.2020 у справі №804/536/18, від 31.10.2018 у справі 2-а-3494/11, від 23.09.2020 у справі № 428/6685/19. У зв`язку з наведеним прохає задовольнити її скаргу, скасувавши ухвалу суду першої інстанції та задовольнивши її вимоги у даній справі.

Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

Справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Надаючи правову оцінку правовідносинам у даній справі, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ч.ч.1,4 статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Приписами частини п`ятої статті 15 цього Закону передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

У контексті наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» слід зазначити, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням.

Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача (абзац другий частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, заміна сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, (процесуальне правонаступництво) можливе на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №2а/0612/649/11, від 03.05.2018 у справі № 2-а-1864/10, від 13.12.2018 у справі № 2-а-1710/11, від 29.01.2020 у справі № 815/1303/17 та від 14.06.2021 у справі № 2-а-1411/11.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

При цьому, статтею 1219 ЦК України визначені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XIІ (далі по тексту - Закон №2262-XIІ).

Відповідно до частин першої та третьої статті 61 Закону №2262-XIІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Отже, Закон №2262-XIІ визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини третьої статті 61 Закону № 2262-XIІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Вказана норма закону є спеціальною щодо інших норм законодавства України і виключно нею регламентовано порядок виплати сум пенсії за вислугу років, які залишилися недоодержаними у зв`язку з смертю пенсіонера з числа військовослужбовців, членам його сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті.

Така процедура не підлягає вирішенню в порядку заміни сторони у справі чи стягувача у виконавчому листі за рішенням суду, за яким пенсіонеру нараховано відповідні суми пенсійних виплат, та залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

З урахуванням зазначеного суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію відповідно до Закону №2262-XIІ та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються за процедурою, визначеною статтею 61 Закону №2262-XIІ.

Колегія суддів звертає увагу, що вимоги зобов`язального характеру, заявлені позивачем у даній справі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і не допускають правонаступництва, а тому заміна сторони в виконавчому провадженні, у цьому випадку, не є належним способом захисту прав заявника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 22.11.2023 року у справі №420/1966/19, від 21.11.2023 року у справі №420/25799/21, від 15.11.2023 року у справі №420/1436/21, від 27.09.2023 у справі №420/16546/21 та від 16.05.2023 року у справі №420/288/21, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах зазначених вище.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 13.12.2018 у справі №2-а-1710/11, від 14.02.2019 у справі №2-а-2727/11/2209, від 07.03.2019 у справі №617/7748/12, від 08.08.2019 у справі №127/2-а-11792/11, від 05.08.2020 у справі № 673/393/19, від 27.08.2020 у справі №804/536/18, від 31.10.2018 у справі №2-а-3494/11, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки предметом судового розгляду у вказаних справах були зовсім інші правовідносини, зокрема, пенсії спадкодавців призначались за вимогами Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про соціальний захист дітей війни», «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що виключає застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в тому числі, положень статті 61 приведеного Закону.

Також, колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №428/6685/19, оскільки обставини у справі, яка переглядається апеляційним судом, не є тотожними обставинам, за яких Верховний Суд ухвалив постанову у справі №428/6685/19.

Окрім того, апеляційний суд застосовує у даній останню судову практику Верховного суду, а відтак застосуванню у даній справі з огляду на вимоги ч.5 ст.242 КАС України підлягають правові позиції Верховного Суду, викладені в його постановах на які посилається саме суд апеляційної інстанції вище.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на помилкову позицію Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлену листом №22216-28208/Д-05/8-2000/23, щодо відсутності заборгованості щодо виплати пенсії чоловіка ОСОБА_1 відповідно до Закону №2262-XIІ та відсутності підстав для застосування ст.61 Закону №2262-XIІ, оскільки пенсійна доплата, яка мала бути нарахована на виконання судового рішення у даній справі, у розумінні даної статті є пенсією, що підлягала виплаті ОСОБА_2 , і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю.

Отже, заміна сторони у виконавчому провадженні в даному випадку не є належним способом захисту прав ОСОБА_1 , а відтак спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на приписи ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки у даній справі спеціальним законом, що визначає правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, є Закон №2262-XIІ.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не забезпечив належний та ефективний захист прав заявниці, відхиляє, як такі, що не узгоджуються із висновками суду у даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таким чином, за наслідками апеляційного перегляду даної справи, скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та прийняв оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 312, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 у справі №520/1880/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко