Справа № 240/33788/22
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/33788/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Липа В.А.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

09 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2022 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 30.01.2017 про закінчення виконавчого провадження №39507399.

Також, позивач просив зобов`язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови Житомирського кружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року у справі №0670/4692/12 про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.12.2023 визнано неповажними, вказані ОСОБА_1 у заявах від 04.12.2023 за вх.№81761/23 та від 21.12.2023 за вх.№85920/23, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, - повернуто позивачу без розгляду.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Враховуючи положення ст. 312 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення виявлених недоліків шляхом надання до суду:

- нової позовної заяви до відповідача, оформленої із дотриманням вимог ст.ст. 5, 160-161 КАС України, в 2-х примірниках;

- заяви про поновлення строку звернення до суду, у разі необхідності, оформленої з урахуванням вимог ст. 167 КАС України.

Позивач на виконання вимог ухвали суду від 28.12.2022 подав до суду заяву на усунення недоліків, у додатках до якої зазначено: позовну заяву; заяву про поновлення строку звернення до суду; клопотання про витребування доказів.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови повернуто позивачу з підстав, передбачених ч.4 ст.169 КАС України.

Сьомий апеляційний адміністративний суд згідно з постановою від 29 травня 2023 року залишив без змін ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2023 у справі №240/33788/22 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції Житомирського окружного адміністративного суду.

У вказаній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суд першої інстанції неправомірно повернув позовну заяву позивачу, так як в силу частини першої зазначеної статті (ст.123 КАС України) не надав позивачеві можливості повідомити про інші причини поважності пропуску строку на звернення до суду.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і встановлено позивачу строк для усунення її недоліків шляхом подання до суду:

- обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали суду від 22.11.2023, представник позивача адвокат Угрінчук Е.Р. надіслав до суду заяву за вх.№81761/23 від 04.12.2023 про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 13.12.2023 ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків його позовної заяви до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, вказаних в ухвалі Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року та даній ухвалі суду.

На виконання вимог ухвали суду від 22.11.2023 про залишення позовної заяви без руху та з урахуванням ухвали суду від 13.12.2023 позивач надіслав до суду заяву від 21.12.2023 (вх.№85920/23), у якій просить поновити строк для звернення до суду з даним позовом.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом зазначає, що направлення відповідачем постанови про закінчення виконавчого провадження №39507399 від 30.01.2017 на поштову адресу: АДРЕСА_1 , яка не була у 2017 році та не є адресою позивача на сьогодні, за відсутності доказів вручення такої постанови позивачу, не є належним повідомленням стягувача про закінчення виконавчого провадження.

Внаслідок відправлення оскаржуваної постанови від 30.01.2017 на адресу, за якою стягувач не проживав і не був зареєстрований, вважає, що позивачу умисно і свідомо не було повідомлено про те, що насправді відбулося з виконавчим провадження про поновлення його на роботі.

У подальшому, в інших судових справах, де брали участь той самий боржник і той самий орган державної виконавчої служби - відповідач, про ці обставини не повідомляв, створюючи своїми процесуальними діями та поданими документами в судах лише ілюзію виконання судового рішення перед ОСОБА_1 та судами.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогами законодавства, в межах даної категорії справ, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як свідчить зміст позовної заяви та додані до неї документи, позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 30.01.2017 про закінчення виконавчого провадження №39507399.

Однак, до суду за захистом своїх прав позивач звернувся лише 20.12.2022, тобто після спливу десятиденного строку, встановленого положеннями ст. 287 КАС України.

22 вересня 2016 року згідно з ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №0670/4692/12 апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні подання про зміну сторони виконавчого провадження та замінено сторону виконавчого провадження по виконавчому листу №0670/4692/12 від 05.11.2012 про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Житомирській області з 15 березня 2010 року.

23 вересня 2016 року Житомирським апеляційним адміністративним судом у справі №0670/4692/12 постановлено додаткову ухвалу, якою вирішено доповнити абзац другий резолютивної частини словами замінити сторону виконавчого провадження з Державного агентства земельних ресурсів України його правонаступником - Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру.

07 травня 2020 року згідно з постановою Верховного Суду залишено без змін ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі №0670/4692/12, якою вирішено:

- стягнути з Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_1 141763,06 грн середнього заробітку за час затримки виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року у справі №0670/4692/12 (т.1 а.с.47-48).

Крім того, 22 червня 2020 року відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду у справі №0670/4692/12 замінено сторону (боржника) виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 13.02.2017 Житомирським окружним адміністративним судом у справі №0670/4692/12 - Державне агентство земельних ресурсів України - його правонаступником - Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (т.1 а.с.49).

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі №0670/4692/12 повернуто апеляційну скаргу на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року.

В подальшому, ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі №0640/4692/12 у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2020, було відмовлено.

Тобто питання про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 13.02.2017 Житомирським окружним адміністративним судом у справі №0670/4692/12 щодо середнього заробітку за час затримки виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року у справі №0670/4692/12, було остаточно вирішено у вересні 2020 року.

У свою чергу у січні та лютому 2021 року позивач вчиняє дії, щодо звернення із запитом до Житомирського окружного адміністративного суду, на що в лютому 2021 року отримує відповідь, про що не заперечує сам позивач.

З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано лише власні сподівання на добровільне виконання боржником рішення суду у справі №0670/4692/12 та вчинення ним дій з метою виконання такого рішення суду в період з вересня 2016 року по лютий 2021 року.

Те, що позивач, оскаржуючи процесуальну заміну боржника у справі №0640/4692/12 та звертаючись до суду із заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року у справі №0670/4692/12, в період з 2017 року по 2022 рік, не міг припустити, що вже досить тривалий час - понад 4 роки, як відповідач закінчив виконавче провадження №39507399, відповідно до постанови від 30.01.2017, щодо поновлення його на посаді, яка підлягає негайному виконанню. Однак зазначене, не змінює правила обрахунку строку звернення до суду для її оскарження, оскільки припущення позивача не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Водночас, можливість своєчасного звернення до адміністративного суду з даним позовом залежала виключно від волевиявлення самого позивача, тобто мала суб`єктивний характер. Будь-яких поважних причин, що перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду з відповідним позовом про захист свого порушеного права, судом у цій справі не встановлено.

Посилання позивача на те, що оскаржувана постанова була не існуючою також є безпідставними, оскільки під час розгляду процесуальних питань у справі №0670/4692/12, в період з 2017 року по 2022 рік, виконавчий лист №4679/12 про поновлення позивача на посаді, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №39507399, ще 07.02.2017 повернутий державним виконавцем до Житомирського окружного адміністративного суду та долучений до матеріалів справи №0670/4692/12 за вх.№2153/17"д". Вказані відомості підтверджуються інформацією з автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" по справі №0670/4692/12 (а.с. 89).

Судом також враховано раніше надані позивачем пояснення та наведені аргументи щодо неможливості позивачем та його адвокатом вчасно отримати лист Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України №21732/22159-33-22/20.1 від 21.02.2022 у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України та загальновідомими фактами, що відбуваються в Україні з 24.02.2022.

Однак, такі доводи є підставою для визнанням поважними причин пропуску строку звернення до суду, починаючи лише з 24.02.2022.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом певного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

Аргументи заяви про поновлення строку звернення до суду не є переконливими свідченнями того, що за наявності наміру поновити порушені права позивач був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до адміністративного суду.

Оцінка змісту обставин справи, хронології та послідовності дій позивача перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк був пропущений через відсутність зусиль позивача і належної старанності, зокрема в період з лютого 2021 рок по лютий 2022 рік.

Отже, щонайменше з лютого 2021 року по лютий 2022 рік, позивач мав реальну можливість дізнатися про причини тривалого невиконання рішення суду у справі №0670/4692/12 про поновлення його на посаді та вчинення дії на його виконання.

Водночас, пропуск строку не може бути безмежним чи тривати невиправдано довго, за умови, що поважні причини, які зумовили його пропуск, відпали.

Суд першої інстанції наголосив, що виконавче провадження №39507399 відкрито на виконання виконавчого листа №4679/12 від 05.11.2012 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Житомирській області з 15.03.2010 (т.1 а.с. 20).

Тобто, примусове виконання виконавчого листа №4679/12 від 05.11.2012 є завершальною стадією відновлення права позивача на працю, що у свою чергу реалізується за безпосередньої участі позивача (стягувача).

Вказане, свідчить лише про те, що протягом тривалого часу, позивач не вчиняв дій щодо встановлення перебігу дій виконавчого провадження.

На протязі такого достатнього строку позивач міг скористатися правом на правову допомогу, задіяти представника у визначеному законодавством порядку, що сприяло б своєчасному оскарженню постанови державного виконавця.

Суд першої інстанції також зазначив, що з урахуванням тієї обставини, що позивачу відомий номер виконавчого провадження - №39507399 та ідентифікатор доступу до виконавчого провадження, який міститься, зокрема, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 27.08.2013, позивач, як стягувач, особа зацікавлена у виконанні рішення суду щодо поновлення його на посаді, не навів суду обґрунтованих обставин, що перешкоджали йому отримувати інформацію про перебіг виконавчого провадження через Автоматизовану систему виконавчих проваджень (т.1 а.с. 20).

Щодо доводів позивача, про необґрунтованість дій державного виконавця щодо направлення рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.01.2017 згідно з супровідним листом №39507399 від 30.01.2017 ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає їх необґрунтованими, оскільки вказана адреса міститься у всіх процесуальних документах ВП №39507399, як адреса стягувача.

З огляду на викладене, оскільки недоліки позовної заяви, залишеної без руху не усунено позивачем у повному обсязі у строк, встановлений судом, то суд першої інстанції дійшов висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , що не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Одночасно протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України, ст.5, 9 КАС України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду, якщо вважає свої права порушеними, і може розпоряджатися своїми вимогами на власний розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до правових висновків Верховного Суду викладених у постанові від 28.04.2021 у справі № П/320/591/20 - право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання верховенства права, а точніше, одного з його елементів - правової визначеності.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Водночас, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу.

Спеціальною нормою, якою встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, а саме положеннями пункту 1 частини другої статті 287 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржується постанова державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 30.01.2017 про закінчення виконавчого провадження №39507399.

В свою чергу, до Департаменту державної виконавчої служби звернувся з адвокатським запитом за вих. №07/02-22 від 07.02.2022 ОСОБА_2 у зв`язку з наданням правничої допомоги ОСОБА_1 , в якому поміж іншого, просив надати інформацію щодо стану виконавчого провадження №ВП 39507399.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листом №21732/22159-33-22/20 від 21.02.2022 повідомив адвоката Угрінчука Олексія Едуардовича щодо результатів розгляду запиту, де зазначив, що державним виконавцем Іванютою І.М. 30.01.2017 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказаний лист направлено адвокату 22.02.2022, про що свідчить копія конверта.

Крім того, як встановлено з матеріалів виконавчого провадження №ВП 39507399, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.01.2017 згідно з супровідним листом №39507399 від 30.01.2017 направив ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) копію постанови про закриття виконавчого провадження від 30.01.2017.

Також, колегія суддів звертає увагу, що позивач не був позбавлений можливості дізнатись про перебіг виконавчого провадження через Автоматизовану систему виконавчого провадження, з урахуванням тієї обставини, що позивачу відомий номер виконавчого провадження та ідентифікатор доступу (а.с.20).

З урахуванням вказаного, колегія суддів враховує позицію Верховного Суду про те, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про них не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження в лютому 2022 року не змінює той факт, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до адміністративного суду.

Крім того, як вірно вказує суд першої інстанції, виконавче провадження №39507399 відкрито на виконання виконавчого листа №4679/12 від 05.11.2012 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Житомирській області з 15.03.2010.

22 вересня 2016 року згідно з ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №0670/4692/12 апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні подання про зміну сторони виконавчого провадження та замінено сторону виконавчого провадження по виконавчому листу №0670/4692/12 від 05.11.2012 про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Житомирській області з 15 березня 2010 року.

23 вересня 2016 року Житомирським апеляційним адміністративним судом у справі №0670/4692/12 постановлено додаткову ухвалу, якою вирішено доповнити абзац другий резолютивної частини словами замінити сторону виконавчого провадження з Державного агентства земельних ресурсів України його правонаступником - Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру.

07 травня 2020 року згідно з постановою Верховного Суду залишено без змін ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року у справі №0670/4692/12, якою вирішено:

- стягнути з Державного агентства земельних ресурсів України на користь ОСОБА_1 141763,06 грн середнього заробітку за час затримки виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року у справі №0670/4692/12 (т.1 а.с.47-48).

22 червня 2020 року відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду у справі №0670/4692/12 замінено сторону (боржника) виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 13.02.2017 Житомирським окружним адміністративним судом у справі №0670/4692/12 - Державне агентство земельних ресурсів України - його правонаступником - Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (т.1 а.с.49).

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі №0670/4692/12 повернуто апеляцій скаргу на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі №0640/4692/12 у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2020, було відмовлено.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, питання про заміну сторони (боржника) виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 13.02.2017 Житомирським окружним адміністративним судом у справі №0670/4692/12 щодо середнього заробітку за час затримки виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2012 року у справі №0670/4692/12, було остаточно вирішено у вересні 2020 року.

У січні та лютому 2021 року позивач вчиняє дії, щодо звернення із запитом до Житомирського окружного адміністративного суду, на що в лютому 2021 року отримує відповідь, про що не заперечує сам позивач.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обґрунтовано лише власні сподівання на добровільне виконання боржником рішення суду у справі №0670/4692/12 та вчинення ним дій з метою виконання такого рішення суду в період з вересня 2016 року по лютий 2021 року.

Однак, як вже вище вказувала колегія суддів, сподівання та/або незнання про порушення через байдужість до своїх прав, або небажання дізнатися про них не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо доводів апелянта в частині визнання неповажності причин пропуску строку звернення до суду, через запровадження воєнного стану в Україні від 24.02.2022, колегія суддів зазначає наступне.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частини 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом, необхідно встановити наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно подати апеляційну скаргу.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В свою чергу, як вже вказувалось судом, позивач не здійснював жодних заходів задля обізнаності з перебігом виконавчого провадження, хоча мав можливість дізнатись про перебіг виконавчого провадження.

Крім того, як вказує представник позивача, ОСОБА_1 з 06.03.2022 перебував у Франції та в подальшому у Нідерландах. Тобто, посилання апелянта на воєнні дії на території України з урахуванням перебування позивача поза межами України є недоцільними.

Також, колегія суддів зазначає, що з наданих матеріалів справи вбачається, що позивач 30.07.2022 в`їхав на територію Польщі через пункт пропуску Шегин-Медика (отже до 30.07.2022 перебував на території України), 01.10.2022 виїхав з території Польщі через пункт пропуску Медика-Шегин (тобто з 01.10.2022 до 14.01.2023 перебував на території України).

З урахуванням зазначеного, аргументи позивача не є переконливими свідченнями того, що за наявності наміру поновити порушені права він був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до адміністративного суду.

Зрештою оцінка змісту обставин справи, хронології та послідовності дій позивача перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк був пропущений через відсутність його зусиль і належної старанності, особливо з огляду на реальну обізнаність з відкриттям виконавчого провадження.

Також, в цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що лютого 2021 року по 24.02.2022 позивачем також не здійснювались жодні дії задля обізнаності з перебігом виконавчого провадження.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку.

Щодо доводів апелянта в частині відсутності прийнятого рішення суду першої інстанції щодо його заяв про поновлення строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції в мотивувальній частині зазначено - "З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що вказані позивачем у заявах від 04.12.2023 за вх.№81761/23 та від 21.12.2023 за вх.№85920/23 підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із даною позовною заявою, є неповажними та безпідставними.". Крім того, в абзаці 1 описової частини оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції зазначив - "Визнати неповажними, вказані ОСОБА_1 у заявах від 04.12.2023 за вх.№81761/23 та від 21.12.2023 за вх.№85920/23, підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови.".

Згідно з ч.6 ст.121 КАС України про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

В свою чергу, у відповідності до ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції застосувавши спеціальну норму КАС України, яка стосується саме строку звернення до адміністративного суду (ч.2 ст.123 КАС України), розглянув заяви про поновлення строку та як наслідок визнав неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду. Тобто, доводи апелянта в цій частині не знаходять свого підтвердження, адже суд першої інстанції вчинив вірну процесуальну дію в межах ст.123 КАС України.

Щодо доводів апелянта в частині адреси проживання позивача, та адреси на яку було відправлено постанову державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Відділу примусового виконання рішень Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 30.01.2017 про закінчення виконавчого провадження №39507399, не є непереборними обставинами в межах строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, оскільки в продовж тривалого часу, що встановлено судом, позивач не здійснював жодних заходів для встановлення перебігу виконання судового рішення в межах виконавчого провадження №39507399.

Крім того, судом не здобуто, а позивачем не надано суду докази щодо звернення до виконавчої служби з заявою про зміну адреси стягувача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду протягом встановленого законом строку.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 04.08.2022 у справі № 140/14132/21.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином враховуючи встановлені у справі обставини та характер спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду не вбачає обґрунтованих підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що позивачем не наведено інших причин поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову позивачу у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду та, як наслідок повернення позовної заяви.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.