Справа № 600/7564/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/7564/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Глибоцької селищної ради Чернівецької області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Глибоцької селищної ради Чернівецької області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 , від 03 жовтня 2023 року, щодо затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель 01.03 - для ведення особистого селянського господарства у землі 07.03 - для індивідуального дачного будівництва, площею - 0,2500 га., кадастровий номер якої: :02:002:0890, та площею - 0,2632 га., кадастровий номер якої: :02:002:0889, та неприйняття рішення за результатами її розгляду на підставі ст. 122 Земельного кодексу України;

- зобов`язати Глибоцьку селищну раду Чернівецького району Чернівецької області розглянути заяву ОСОБА_1 , від 03 жовтня 2023 року щодо затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель 01.03 - для ведення особистого селянського господарства у землі 07.03 - для індивідуального дачного будівництва, площею - 0,2500 га., кадастровий номер якої: :02:002:0890, та площею - 0,2632 га., кадастровий номер якої: :02:002:0889, та за результатами її розгляду по суті прийняти рішення відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України, яке оформити у формі рішення згідно з частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 , витрати сплаченого судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувся із заявою до відповідача, в якій просив затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель 01.03 - для ведення особистого селянського господарства у землі 07.03 - для індивідуального дачного будівництва, а саме: земельної ділянки площею - 0,2500 га., яка розташована за межами населених пунктів на території Опришанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, кадастровий номер якої: :02:002:0890 та земельної ділянки площею - 0,2632 га., яка розташована за межами населених пунктів на території Опришанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, кадастровий номер якої: :02:002:0889.

Звертав увагу суду на те, що листом відповідач по справі відмовив позивачеві щодо затвердження проектів землеустрою щодо відведення вищевказаних земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства у землі для індивідуального дачного будівництва, із посиланням на те, що згідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

При цьому зазначив, що відповідно до рішення Глибоцької селищної ради від 09.12.2022 року № 1529-30/22 відмовлено позивачеві у задоволені заяви стосовно затвердження вищевказаних проектів землеустрою, а підставою відмови зазначено наступне: «...враховуючи усне звернення гр. ОСОБА_2 з метою уникнення розвитку конфліктної ситуації між заявниками, до моменту закінчення розгляду спірних питань у судовому порядку та вирішення питань по суті». Хоча жодних доказів щодо виникнення «конфліктної ситуації між заявниками», або будь-яких доказів щодо «розгляду спірних питань у судовому порядку», на момент розгляду вищевказаної заяви, ніким не було пред`явлено. Тобто, відповідач звернув увагу на припущення гр. ОСОБА_2 , який свідомо ввів останнього в оману.

Відтак позивач вважає, що оскільки відповідного рішення за результатами розгляду поданої заяви відповідачем не прийнято, а тому останнім допущено протиправну бездіяльність щодо не затвердження вищевказаних проектів землеустрою щодо відведення вищевказаних земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства у землі для індивідуального дачного будівництва відповідно до положень Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

2. Відповідач правом передбаченим ст.162 КАС України на подання відзиву не скористався та відзиву не подав.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи зміст спірних правовідносин суд вважає, що в даному випадку відповідач без поважних причин не подав відзиву на позов, що констатується судом як визнання позову.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , являється власником земельних ділянок, площею: 0,2632 га., та 0,25 га., що належать останньому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване в реєстрі згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності: 4904330 від 28.02.2014 р.) та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване в реєстрі згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності: 4903456 від 28.02.2014 р.), цільове призначення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

2. 03 жовтня 2023 року позивач звернувся із заявою до Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, в якій просив затвердити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель 01.03 - для ведення особистого селянського господарства у землі 07.03 - для індивідуального дачного будівництва, а саме: земельної ділянки площею - 0,2500 га., яка розташована за межами населених пунктів на території Опришанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, кадастровий номер: :02:002:0890 та земельної ділянки площею - 0,2632 га., яка розташована за межами населених пунктів на території Опришанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, кадастровий номер; :02:002:0889. До заяви додані копії наступних документів: паспорт громадянина України - ОСОБА_1 ; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 06.03.2014 р.; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 06.03.2014 р.; акт встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передача межових знаків на зберігання від 28.03.2014 р.; рішення 20-ї сесії VIII скликання Глибоцької селищної ради від 17.02.2022 р., за № 1238-20/22; рішення 25-ї сесії VIII скликання Глибоцької селищної ради від 05.08.2022 р., за № 1383-25/22; договір купівлі - продажу земельної ділянки від 31.12.2013 р., в реєстрі за № 5829; рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 08.06.2016 р.; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства у землі для індивідуального дачного будівництва (два примірника в оригінальній формі);

3. Листом (без прийняття відповідного рішення) відповідач відмовив позивачеві щодо затвердження проектів землеустрою щодо відведення вищевказаних земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель для ведення особистого селянського господарства у землі для індивідуального дачного будівництва, із посиланням на ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», зокрема зазначив, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

4. Також судом встановлено, що рішенням Глибоцької селищної ради від 09.12.2022 року № 1529-30/22 відмовлено позивачеві ОСОБА_1 , у задоволені заяви стосовно затвердження вищевказаних проектів землеустрою, підставою відмови зазначено наступне: «...враховуючи усне звернення гр. ОСОБА_2 з метою уникнення розвитку конфліктної ситуації між заявниками, до моменту закінчення розгляду спірних питань у судовому порядку та вирішення питань по суті». були додані наступні документи:

5. Як стверджував позивач, 05.01.2022 р. він звернувся до Глибоцької селищної ради із заявою про надання йому дозволу на розробку детального плану для індивідуального дачного будівництва в с. Опришени, Чернівецького району Чернівецької області.

6. Відповідно до п.3 рішення 20-ї сесії VIII скликання Глибоцької селищної ради від 17.02.2022р., за № 1238-20/22, позивачеві запропоновано виготовляти детальний план території та подати для розгляду і затвердження на черговій сесії селищної ради.

7. Згідно рішення 25-ї сесії VIII скликання Глибоцької селищної ради від 05.08.2022 р., за № 1383-25/22, затверджено позивачеві детальний план територій земельних спірних земельних ділянок та визначено, що детальний план території, зазначений в п. 1 цього рішення є невід`ємною частиною містобудівної документації генерального плану.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Правовідносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ (далі - ЗК України).

За змістом ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Частиною 2 ст. 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

2. Відповідно до абз. 2 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок може передбачати формування та/або зміну цільового призначення декількох земельних ділянок, за умови що розпорядником земельних ділянок буде один орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, або власником земельної ділянки приватної власності є одна особа.

3. Відповідно до частини 2, 3 статті 20 ЗК України віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо (в т.ч.) земельних ділянок приватної власності - їх власниками.

Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

Встановлення цільового призначення земельної ділянки може здійснюватися без додержання вимог, передбачених абзацом першим цієї частини, у випадках:

передачі земельної ділянки державної, комунальної власності відповідно до частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності";

консервації деградованих і малопродуктивних, техногенно забруднених земель;

віднесення земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення;

віднесення земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення;

зміни виду цільового призначення земельної ділянки в межах категорії земель сільськогосподарського призначення (крім віднесення їх до земельних ділянок для садівництва, зміни цільового призначення земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами);

віднесення до земель морського транспорту земельних ділянок у межах морського порту.

Приписи частини 4 цієї статті визначають, що при внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про встановлення або зміну цільового призначення земельної ділянки належність земельної ділянки до відповідної функціональної зони визначається за даними Державного земельного кадастру. Відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до частини 6 статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земельної ділянки не потребує:

розроблення документації із землеустрою (крім випадків формування земельної ділянки із земель державної та комунальної власності, не сформованих у земельні ділянки);

прийняття рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади та органу місцевого самоврядування (крім рішень про встановлення і зміну цільового призначення земельних ділянок, розпорядження якими здійснюють такі органи).

Таким чином, за наявності витягу з містобудівної документації, яким визначено функціональне призначення території, що дозволяє змінити цільове призначення земельної ділянки, такі відомості вносяться до Державного земельного кадастру.

Разом з тим, відповідно до п.23 розділу Х Перехідні положення ЗК України до внесення до Державного земельного кадастру відомостей про функціональні зони зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Рішення про зміну цільового призначення земельних ділянок у таких випадках приймається (окрім іншого) щодо:

земельних ділянок приватної власності - сільськими, селищними, міськими радами, на території яких розташована відповідна земельна ділянка.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передбачає зміну цільового призначення земельної ділянки приватної власності, розробляється без надання дозволу на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, що передбачає зміну цільового призначення земельної ділянки, затверджується органом, що приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки.

Зміна цільового призначення земельних ділянок, розташованих у межах функціональних зон, визначених генеральними планами населених пунктів, планами зонування (щодо земельних ділянок у межах населених пунктів), детальними планами територій (щодо земельних ділянок за межами населених пунктів), затвердженими до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель", або протягом двох років з дня його опублікування (якщо розроблення відповідного генерального плану населеного пункту, плану зонування, детального плану територій розпочалося до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель") може здійснюватися їх власниками (у визначених законом випадках - користувачами) без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з дотриманням вимог частини п`ятої статті 20 цього Кодексу:

у разі якщо відомості про функціональну зону, в межах якої розташована земельна ділянка, внесені до Державного земельного кадастру;

до внесення до Державного земельного кадастру відомостей про функціональні зони - на підставі витягу з містобудівної документації. Форма витягу повинна містити відомості про функціональну зону та всі обмеження у використанні земель (у тому числі у сфері забудови), зазначені у містобудівній документації, та затверджується Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації. У такому разі державний кадастровий реєстратор, до якого надійшла заява власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки про зміну її цільового призначення, не пізніше наступного робочого дня після надходження заяви направляє до відповідного органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, до повноважень якого належить затвердження відповідної містобудівної документації, запит щодо надання витягу з містобудівної документації із зазначенням функціональної зони, в межах якої розташована земельна ділянка. Орган місцевого самоврядування протягом двох робочих днів з дня надходження запиту зобов`язаний надати державному кадастровому реєстратору відповідний витяг з містобудівної документації. Витяг з містобудівної документації може бути отриманий заявником самостійно відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". У такому разі витяг з містобудівної документації додається до заяви про внесення до Державного земельного кадастру відомостей про зміну цільового призначення земельної ділянки.

До внесення до Державного земельного кадастру відомостей про функціональні зони належність земельної ділянки до функціональної зони, встановленої до 1 січня 2025 року, визначається відповідно до:

плану зонування (щодо земельних ділянок у межах населених пунктів, на які не затверджений детальний план території);

генерального плану населеного пункту (у разі відсутності плану зонування та щодо земельних ділянок у межах населеного пункту, на які не затверджений детальний план території);

детального плану території;

містобудівної документації регіонального рівня (щодо земельних ділянок за межами населених пунктів, на які не розроблено детальний план території).

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Глибоцької селищної ради 25 сесії VІІІ скликання від 05.08.2022 №1383-25/22 затверджено позивачу детальний план території вказаних вище земельних ділянок, які розташовані в с.Опришени. Визначено, що детальний план території в п.1 цього рішення є невід`ємною частиною містобудівної документації генерального плану.

4. Згідно частин 4 і 5 статті 111 ЗК України, обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом і є чинними з моменту державної реєстрації.

В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, які б вказували, що стосовно земельних ділянок, які належні позивачу внесені будь-які обмеження в їх використанні, права суборенди, сервітуту, тощо.

Частиною 8 статті 186 Земельного кодексу України унормовано, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст. 186 Земельного кодексу України, норми Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Аналогічна позиція викладена Верховним судом у постанові від 23.04.2019 по справі № 818/965/16.

5. Як зазначалось вище, відповідач отримавши заяву позивача, не вніс на розгляд сесії таку заяву та не прийняв по ній рішення, що по свої суті вказує на порушення вимог ст. 15 Закону України «Про звернення громадян».

6. При цьому, як вбачається з листа від 01.11.2023 року №04-06/1578 секретар селищної ради Олена Бадюк одноосібно прийняла не в спосіб визначений Законом рішення про відмову позивачу в розгляді заяви від 03.10.2023 ідентифікувавши таку заяву, як повторне звернення позивача в порядку статті 8 Закону України "Про звернення громадян", що свідчить про протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви і прийняття відповідного рішення.

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що органи ...місцевого самоврядування та їх посадові особи..., до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 20 цього Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. Загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

7. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що розгляд питань щодо розпорядження земельними ділянками здійснюється на пленарних засіданнях сесій відповідних рад, шляхом прийняття рішення.

Натомість, відповідач не обґрунтував в правовий спосіб причини не розгляду заяви позивача та не прийняття по ній рішення органу місцевого самоврядування, що по своїй суті являється протиправною бездіяльністю, якою обмежено і порушується право позивача на користування земельною ділянкою за цільовим призначенням, згідно розроблено проекту землеустрою.

8. З метою захисту права і законного інтересу, у даному позові звертаючись до суду із позовними вимогами - позивач обрав спосіб захисту: визнання бездіяльності відповідача протиправною і зобов`язання на засіданні сесії розглянути заяву та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою, оскільки без вчинення таких дій, не можливе поновлення порушеного права.

9. Право на звернення з такими вимогами до суду та їх задоволення узгоджується із нормами статті 5 КАС України, а також практикою розгляду аналогічних справ і позиціями Верховного суду України.

Так, зобов`язання вчинити дії має бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення - не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Щодо належного способу захисту, необхідного для поновлення прав шляхом зобов`язання вчинити дії шляхом прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою викладено у постанові Верховного суду від 06.03.2019 по справі №1640/2594/18. Суд зазначив про відсутність дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування та державної влади під час затвердження документації із землеустрою, оскільки згідно норм Земельного кодексу України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише виключно з підстав, що перелічені статтею 186 ЗК України.

У даному випадку повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

10. Підсумовуючи викладене вище, слід дійти висновку про те, що заява позивача від 03.10.2023 року про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється, фактично відповідачем не розглянута, адже відповідачем не було прийняте рішення за результатом розгляду такої заяви в порядку та строки, передбачені Земельним кодексом України та Законом України "Про звернення громадян".

Тому, суд погоджується із твердженнями позивача про те, що у встановлений законом строк орган місцевого самоврядування не прийняв одне з двох, передбачених Земельним кодексом України рішень, що свідчить про порушення відповідачем принципу належного урядування, особлива важливість якого підкреслена у Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України".

Даний принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

11. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, з огляду не проведення належного розгляду вказаної заяви позивача. А тому, належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача, із прийняттям рішення відповідно до статей 26, 59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.09.2022 у справі №240/8903/19 та від 30.11.2022 у справі № 240/11704/19 та в постанові Сьомого апеляційного суду від 09.10.2023 року в справі № 560/5020/23.

12. Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин 1 3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів наявність правових підстав для задоволення позову. Натомість відповідач не навів жодних аргументів, які б спростовували позицію позивача.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати судовий збір в сумі 1073,60грн.

2. Щодо судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

У відповідності до частини 3 статті 143 якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Звертаючись до суду позивач просив суд вирішити питання щодо стягнення витрат на правову допомогу. Однак доказів, які підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат, станом на день прийняття рішення до суду не подано.

Таким чином, наразі підстави для розподілу витрат на правову допомогу відсутні.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Глибоцької селищної ради Чернівецької області - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 , від 03 жовтня 2023 року, про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель 01.03 - для ведення особистого селянського господарства у землі 07.03 - для індивідуального дачного будівництва, площею - 0,2500 га., кадастровий номер якої: :02:002:0890, та площею - 0,2632 га., кадастровий номер якої: :02:002:0889.;

3. Зобов`язати Глибоцьку селищну раду Чернівецького району Чернівецької області розглянути заяву ОСОБА_1 , від 03 жовтня 2023 року про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється із земель 01.03 - для ведення особистого селянського господарства у землі 07.03 - для індивідуального дачного будівництва, площею - 0,2500 га., кадастровий номер: :02:002:0890, та площею - 0,2632 га., кадастровий номер: :02:002:0889, з прийняттям рішення відповідно до статей 26, 59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач - Глибоцька селищна рада Чернівецької області (вул. Шевченка, 1, смт. Глибока, Чернівецький район, Чернівецька область, 60400, ).

Суддя О.В. Боднарюк