Справа № 600/7070/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Чернівці Справа № 600/7070/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення №38 від 29.09.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту її звернення, тобто з 29.08.2023 року.

Позов обґрунтовано тим, що територіальний орган Пенсійного фонду України протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного строку проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю. Позивач вважає, що надала територіальному органу Пенсійного фонду України повний пакет документів, які підтверджують, що вона проживала та працювала на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років, оскільки має посвідчення громадянки, яка постійно проживає та постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорія), трудову книжку та довідку за місцем свого проживання, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно відмовило їй у призначенні пенсії.

Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзивів на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області належним чином засічні копії документів, які стосуються спірних правовідносин.

Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області, заперечуючи проти позовних вимог, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що при опрацюванні наданих позивачем документів для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону №796, Головним управлінням Пенсійного фонду в Чернівецькій області встановлено, що за даними довідки виданою Ставчанською сільською радою Чернівецької області заявниця проживала та проживає з 20.07.1990 року по теперішній час у зоні посиленого радіологічного контролю. Станом на 01.01.1993 термін проживання - 2 роки 5 місяців та 12 днів (при необхідному 4 роки). За доданими документами до загального страхового стажу ОСОБА_1 зараховано всі періоди роботи. Загальний стаж становить 32 роки 10 місяців 17 днів. Тому відповідач вважає, що позивачу було правомірно відмовлено у призначенні пенсії, оскільки у останньої відсутня умова для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку необхідний термін проживання на території, як відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Від Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свою позицію відповідач обґрунтовував тим, що згідно наданої територіальному органу Пенсійного фонду України довідки позивачем підтверджено період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року терміном 02 роки 05 місяців 12 днів, що не достатньо для зменшення пенсійного віку на 5 років як потерпілому від Чорнобильської катастрофи четвертої категорії та для призначення пенсії. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області 15 вересня 1998 року.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 від 15 липня 1993 року позивач належить до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Довідкою Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №202 від 20 вересня 2023 року підтверджується те, що ОСОБА_1 дійсно зареєстрована та постійно проживала з 20.07.1990 року по даний час та постійно проживає в селі Ставчани Чернівецького району Чернівецької області. Територія села по забрудненості радіонуклідами в зв`язку з аварією на ЧАЕС відноситься до посиленого радіоекологічного контролю згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 19.07.1991 року.

21 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №38 від 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю підстав для зменшення пенсійного віку, а саме: відсутність необхідного терміну проживання на території яка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

З вказаного рішення вбачається, що за даними довідки, виданою Ставчанською сільською радою Чернівецької області, заявниця проживала та проживає з 20.07.1990 року по теперішній час, тобто, станом на 01.01.1993 року термін її проживання 02 роки 5 місяців 12 днів (при необхідному 4 роки).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, визначення соціального захисту потерпілого населення встановлено Законом України від 28.02.1991 №796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII).

Згідно частини третьої статті 55 Закону №796-ХІІ призначення та виплата пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Частиною другою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Абзац 1 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ передбачає, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Так, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю мають право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або працювали в зазначеній зоні з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Крім того, за кожні повні 3 роки проживання чи роботи в зазначеній зоні пенсійний вік додатково зменшується на один рік. Загальне зменшення пенсійного віку за таких умов не може перевищувати 5 років.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року №1566/11846, далі - Порядок №22-1).

Відповідно до абзацу 5 підпункту 7 пункту 2-1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, які підтверджують право потерпілих від Чорнобильської катастрофи на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, а саме: 1) документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; 2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З аналізу наведених норм слідує, що особа, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю має право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку виключно за умови, що вона станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала у цій зоні не менше 4 років. При цьому належними та достовірними документами, які можуть підтвердити дане право, є документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Як вбачається зі змісту довідки №202 від 20 вересня 2023 року, виданої Ставчанською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, яка була подана позивачем відповідачу до заяви про призначення пенсії, ОСОБА_1 проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 20 липня 1990 року.

Згідно розрахунків проведених територіальним органом Пенсійного фонду України у рішенні №38 від 29 вересня 2023 року, станом на 01 січня 1993 року термін проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіоекологічного контролю становить 2 роки 5 місяців 12 днів.

Отже, період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року є меншим встановленого частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ необхідного періоду проживання у такій зоні (4 роки), що давало б позивачу право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Таким чином, відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з відсутністю необхідного терміну проживання на території, яка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Щодо доводів позивача про те, що вона проживала в с. Ставчани Чернівецького району Чернівецької області з 01.09.1985 року в період її навчання у Чернівецькому національному університеті з 01.09.1985 року по 02.07.1990 року з посиланням на архівну довідку №34/47-2135 від 04 жовтня 2023 року, то такі суд оцінює критично, оскільки згідно пункту 2.1 Порядку №22-1 належним документом, який може підтвердити право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку є документ про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, виданий органами місцевого самоврядування, а не довідка навчального закладу.

Суд зауважує, що сам факт навчання позивача у Чернівецькому національному університеті з 01.09.1985 року по 02.07.1990 року не підтверджує факт проживання ОСОБА_1 саме в с. Ставчани Чернівецького району Чернівецької області, про що вказано у позові.

До того ж, згідно доданого до позову витягу з Реєстру територіальної громади, позивач зареєстрована за вказаною вище адресою з 20.07.1990 року. І згідно довідки №202 від 20 вересня 2023 року, виданої Ставчанською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, яка згідно абзацу 5 підпункту 7 пункту 2.1 Порядку №22-1 є належним документом для підтвердження права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, позивач проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю з 20.07.1990 року, тобто вже після закінчення навчання в університеті.

Що стосується посилань позивача в обґрунтування своєї позиції у відповіді на відзив на постанови Верховного Суду від 21.11.2019 року у справі №572/47/17 та від 15.01.2021 року у справі №520/7846/17, то такі суд відхиляє, адже висновки, яких дійшов суд касаційної інстанції у названих справах, зроблені на підставі дослідження конкретних обставин у тих справах, що не є аналогічними цій справі. Зокрема, як свідчить зміст указаних судових рішень, у тих правовідносинах позивачами при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України, окрім посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, були надані й інші докази, що свідчили про фактичне їх проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю; довідки, що містили відомості про участь позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Натомість у даних правовідносинах позивачем не було надано належних та достовірних доказів, які могли б підтвердити, що саме станом на 01.01.1993 року ОСОБА_1 проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю (тобто в селі Ставчани Чернівецького району Чернівецької області як стверджує позивач у позовній заяві) не менше 4-ох років.

До того ж суд звертає увагу на те, що спірні правовідносини у справах №572/47/17 та №520/7846/17 виникли між позивачами та органами пенсійного фонду у 2016 році, відповідно, такі регулювалися нормами, чинними на той час, що були застосовані судом касаційної інстанції при вирішенні названих справ. Проте спірні відносини між сторонами даної справи виникли у вересні 2023 року в період дії норми підпункту 7 пункту 2.1 Порядку №22-1 у редакції Постанови Пенсійного фонду № 33-1 від 25.11.2021 року, який правомірно було застосовано відповідачем при визначені (на підставі поданих позивачем до заяви про призначення пенсії документів) терміну її проживання в селі Ставчани Чернівецького району Чернівецької області, що відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Суд також зауважує, що сама по собі наявність у позивача посвідчення громадянки, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986 р. (категорія 4) серії НОМЕР_2 від 15.07.1993 р. не підтверджує доводи позову про те, що позивач весь час проживала у селі Ставчани Чернівецького району Чернівецької області і до 20.07.1990 року, та те, що станом на 01 січня 1993 року термін проживання ОСОБА_1 в зоні посиленого радіоекологічного контролю становив не менше 4-ох років.

Аналіз наведених вище приписів статті 19 Конституції України дає підстави для висновку, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

На переконання суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного терміну проживання на території, яка відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, діяло на підставі, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів законність оскаржуваного рішення. Натомість доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 08 лютого 2024 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (м. Полтава, вул. Соборності, 66, ).

Суддя О.П. Лелюк