Справа № 520/4575/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 р. Справа № 520/4575/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 21.08.23 у справі № 520/4575/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (3 основної діяльності) полковника ОСОБА_2 від 26.12.2022 за № 2927 «Про результати службового розслідування» за фактом травмування військовослужбовця військової служби за мобілізацією, молодшого сержанта ОСОБА_1 , головного сержанта 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 в частині, що стосується завершення службового розслідування у зв`язку з відсутністю відомостей про поранення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, не враховано всі фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення адміністративного спору.

В апеляційній скарзі позивач викладає обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, наведені ним в позовній заяві, зазначає про їх неврахування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Вказує, що суд першої інстанції прийняв до розгляду неналежним чином оформлений відзив на позовну заяву, хоча мав би відповідно до ч. 2 ст. 167 КАС України повернути його відповідачу.

За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 . Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 зарахований до списків Військової частини НОМЕР_1 Наказом командира № 116 від 11.05.2022 на посаду головного сержанта 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону.

В адміністративному позові позивач зазначив, що 16.08.2022 під час ворожого артилерійського (ракетного) обстрілу на полі бою біля населеного пункту Печеніги він отримав вибухову травму/поранення. 31.08.2022 медичною службою Військової частини НОМЕР_1 позивач направлений до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону (Військова частина НОМЕР_2 ).

26.09.2022 командиром Військової частини НОМЕР_1 позивач направлений на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби.

Довідкою гарнізонної військово-лікарської комісії від 03.10.2022 за № 1594 позивача визнано обмежено придатним до військової служби.

На підставі рапорту начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2022 Наказом командира частини відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом МОУ № 608 від 21.11.2017, призначено та проведено службове розслідування за фактом травмування ОСОБА_1 16.08.2022.

Результати службового розслідування затверджені Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 2927 від 26.12.2022.

За рапортом ОСОБА_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 403 від 23.01.2023 призначено та проведено повторне службове розслідування з метою встановлення обставин травмування 16.08.2022.

Результати службового розслідування затверджені Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 513 від 17.02.2023.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 21 від 21.01.2023 головного сержанта 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини.

Позивач в адміністративному позові зазначає, що обставини, які викладені у наказі від 26.12.2022 за № 2927, не відповідають дійсності. Позивач не погоджується з правомірністю оскаржуваного наказу, вважає його таким, що прийнятий з порушенням встановленого порядку, що стало підставою для звернення до суду з адміністративним позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 за № 2927 «Про результати службового розслідування» прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України 25.03.1992 за № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі також - Закон № 2232, в редакції, чинній станом на існування спірних правовідносин).

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 за № 548-XIV (далі - Статут).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 13 Статуту військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

В свою чергу, сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 за № 551-XIV.

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів (стаття 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України).

Статтею 5 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України передбачено, що за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до частини першої статті 85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 за № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608).

Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За приписами пунктів 1, 5, 6 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 8 розділу І Інструкції № 332 визначено, що у разі настання нещасного випадку, що стався з військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби, щодо осіб, в діях або бездіяльності яких вбачається вчинення правопорушень, внаслідок або за сприяння яких стався нещасний випадок, разом з розслідуванням нещасного випадку відповідно до цієї Інструкції проводиться службове розслідування відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 за № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371.

Як убачається з матеріалів справи, службове розслідування за фактом травмування ОСОБА_1 16.08.2022 вперше призначене наказом командира на підставі рапорту начальника медичної служби Військової частини НОМЕР_1 за 25.11.2022.

У ході службового розслідування безпосередній командир 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_3 повідомив, що 16.08.2022 ОСОБА_1 з повідомленнями про отримання травми або скаргами на здоров`я до нього не звертався; повідомлень інших осіб про такий факт не надходило; ординатор лікувального відділення медичної роти Військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_4 заперечив факт звернень до нього зі скаргами на здоров`я з 16.08.2022 молодшого сержанта ОСОБА_1 .

У журналі поранених та травмованих військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 за № 214/3 від 14.06.2022 записи про травмування позивача 16.08.2022 відсутні.

У журналі бойових дій № 341/1/75т від 15.08.2022 записи про травмування, поранення молодшого сержанта ОСОБА_1 16.08.2022 у н.п. Печеніги, обстріли позицій, на яких перебував позивач у той час, відсутні.

Отже факт поранення або травмування ОСОБА_1 під час бойових дій у населеному пункті Печеніги 16.08.2022 свого підтвердження не знайшов.

Результати службового розслідування затверджені Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 2927 від 26.12.2022.

За рапортом ОСОБА_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 403 від 23.01.2023 призначено та проведено повторне службове розслідування з метою встановлення обставин травмування 16.08.2022.

В ході повторного службового розслідування факт поранення ОСОБА_1 під час бойових дій свого підтвердження також не знайшов.

Так, указані у рапорті позивача свідки його травмування 16.08.2022 заперечили факт травмування або поранення ОСОБА_1 16.08.2022 на позиціях у н.п. Печеніги Харківської області.

Скарг від ОСОБА_1 на самопочуття не чули.

У журналі бойових дій № 341/1/75т від 15.08.2022 записи про травмування, поранення молодшого сержанта ОСОБА_1 16.08.2022 у н.п. Печеніги, обстріли позицій, на яких перебував позивач у той час, відсутні.

Результати службового розслідування затверджені Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 513 від 17.02.2023.

Під час службового розслідування пояснень від молодшого сержанта ОСОБА_1 не надходило та не було можливості взяти у нього пояснення у зв`язку з тим, що він самовільно залишив частину та відсутній на службі з 07 жовтня 2022 року, що підтверджується Наказом про результати службового розслідування № 2614 від 09 грудня 2022 року.

За матеріалами справи з рапорту командира 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_5 вбачається, що 07.10.2022 під час ранкової перевірки особового складу в ході виконання бойових завдань в районі н.п. Куп`янськ виявлено відсутність військовослужбовця за призовом по мобілізації головного сержанта 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який залишив місце служби в бойовій обстановці без зброї.

Результати службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби під час дії воєнного стану старшим сержантом ОСОБА_1 затверджені Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 2614 від 09.12.2022.

Повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, головним сержантом 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 скеровано 15.12.2022 до ТУ ДБР у м. Полтава для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 21 від 21.01.2023 головного сержанта 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини.

Зважаючи на встановлені у справі обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 за № 2927 «Про результати службового розслідування» прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені положеннями чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Водночас суд ураховує висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 12.05.2021 у справі № 640/11938/20, відповідно до яких обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Разом з тим задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

З огляду на обставини справи, встановлені під час судового розгляду, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскаржуваним наказом жодних порушень прав позивача не допущено, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову є обґрунтованим і законним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду позивача із правовою оцінкою обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

Аргументи позивача про те, що за час перебування у складі Збройних Сил України стан здоров`я позивача значно погіршився і причинно-наслідковий зв`язок такого погіршення пов`язаний з проходженням військової служби, не мають юридичного значення для правильності вирішення цього спору, не спростовують висновків за наслідками службового розслідування, що затверджені оскаржуваним наказом, тому не беруться колегією суддів до уваги.

Аргументам апеляційної скарги про необхідність допиту свідків судом апеляційної інстанції надано оцінку в ухвалі від 28 листопада 2023 року.

При цьому колегія суддів зазначає, що позивач таких підстав при зверненні до суду з позовною заявою та під час судового розгляду справи у суді першої інстанції не заявляв.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Щодо посилання позивача на те, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не переконався у направленні відповідачем на адресу позивача відзиву на позовну заяву, обов`язок направлення якого встановлено пунктом другим частини четвертої статті 162 КАС України, колегія суддів зазначає, що ненаправлення Військовою частиною НОМЕР_1 на адресу позивача відзиву на позовну заяву не призвело до неправильного вирішення справи судом першої інстанції та, відповідно, не може підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. В даному випадку справу вирішено правильно.

За приписами пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі № 520/4575/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк