Справа № 420/21394/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/21394/23

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Київського відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, (далі відповідач 1, ГУ ДМСУ в Одеській області), Київського відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі відповідач 2, Київський відділ м. Одеси ГУ ДМСУ), в якому просила:

- визнати протиправними дії Київського відділу у м. Одесі ГУ ДМСУ (відповідь №5112/17-23 від 27.05.2023) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість втраченого паспорту;

- зобов`язати ГУ ДМСУ в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість втраченого.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що звернулася до Київського відділу у м. Одесі ГУ ДМСУ із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року, замість втраченого паспорту у вигляді ID-картки.

У відповідь на заяву, отримала лист Київського відділу м. Одеси ГУ ДМСУ в якому надані пояснення щодо порядку та переліку документів для отримання паспорту зразка 1994 року.

У цьому листі зазначено про відсутність, у переліку поданих документів, судового рішення, що набрало законної сили, яким було б зобов`язано орган міграційної служби оформити паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки.

Підставами для оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки, позивачка вказує про свої релігійні переконання та існуючу позицію православної церкви про те, що не можна приймати номери в якості ідентифікації особи, надавати згоду на обробку персональних даних та отримувати біометричний паспорт.

Також позивачка висловлювала побоювання стосовно того, що зловмисники мають можливість незаконно заволодіти і скористатися її персональними та біометричними даними, а тому вона категорично не дозволяє піддавати себе таким ризикам, у зв`язку з чим вважала необхідним відкликати надану згоду на збір та обробку персональних даних.

На її переконання, позбавлення її права вибору форми документа, що посвідчує особу і підтверджує громадянство України, є неправомірним, а примушування до обробки її персональних і водночас конфіденційних даних з метою оформлення паспорта, що містить безконтактний електронний носій (ID-картка) є неправомірним, на думку позивачки, втручанням в її особисте життя з боку держави, в особі її органів.

ОСОБА_1 вважає, що оскаржуваною відмовою в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, порушуються гарантовані Конституцією України права, а саме: на вільний розвиток, на повагу до честі і гідності, невтручання в особисте життя, свободу думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань, а також свободу світогляду і віросповідання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправними дії Київського відділу у м. Одесі ГУ ДМСУ щодо відмови ОСОБА_1 в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість втраченого.

Зобов`язано ГУ ДМСУ в Одеській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДМСУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись відповідними правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у зразковій справі №806/3265/17, виходив з того, що принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних с згода суб`єкта персональних даних.

Суд першої інстанції зауважив, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Суд зазначив, що реалізація державних функцій мас здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих Законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Суд першої інстанції указав, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним., а тому будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним.

Разом з цим, суд встановив, що у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено, а тому для належного захисту прав ОСОБА_1 слід визнати відмову у видачі паспорта зразка 1994 року протиправною та зобов`язати відповідний орган оформити та видати позивачці паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, ГУ ДМСУ в Одеській області просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не врахував, що згідно відомостей Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України ОСОБА_1 05.04.2023 документована паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , що містить безконтактний електронний носій.

При цьому скаржник зауважує, що під час оформленні паспорту громадянина України у вигляді пластикової картки, позивачка надала згоду на обробку її персональних даних.

Також скаржник зауважує, що позивачка під час звернення із заявою про видачу паспорту замість втраченого, не зазначала жодних доводів стосовно своїх релігійних переконань, тож на її заяву надана відповідь із роз`ясненням вимог законодавства та алгоритму дій стосовно оформлення паспорту громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.

Також скаржник пояснює, що чинним законодавством не передбачений обмін паспорта у формі ID-картки на паспорт у формі книжечки зразка 1994 року.

Скаржник зазначає, що у органів міграційної служби відсутні законні підстави для оформлення паспорту громадянина України зразка 1994 року, оскільки відповідно до приписів Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015, Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (далі Положення № 2503-ХІІ) , паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник указує на безпідставність застосування судом першої інстанції висновків Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 з огляду на те, що правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем не відповідають ознакам типової справи.

Зокрема, внаслідок того, що позивачкою не був наданий повний перелік документів, заява розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян» із наданням пояснень порядку видачі паспорту, тобто рішення про відмову у видачі паспорта не приймалось.

Враховуючи викладене, скаржник зазначає, що з боку органів міграційної служби не було допущено жодних порушень прав та інтересів ОСОБА_1 , гарантованих Конституцією України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що доводи скаржника суперечать позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, в якій Суд виснував, що норми Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Позивачка зазначає, що унікальний номер запису у реєстрі грубо порушує її право на ім`я, а протиправні дії відповідача суперечать положенням статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є громадянкою України, має реєстраційний номер облікової картки платника податків або РНОКПП (з 1994 по 2012 роки індивідуальний ідентифікаційний номер десятицифровий номер для платників податків з Державного реєстру фізичних осіб України (ДРФО), який надається фізичним особам та закріплюється за ними протягом усього їхнього життя.

05.04.2023 документована паспортом громадянина України у вигляді ID-картки з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , орган видачі 5112.

16.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до Київського районного відділу у м. Одесі ГУДМС із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, замість втраченого паспорту у формі ID-картки, з безконтактним електронним носієм.

У поданій заяві позивачка просила вести паспортний облік без внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та інших інформаційних систем, а також без обробки та передачі інформації щодо неї до реєстру.

Також у вказаній заяві ОСОБА_1 , окрім іншого, зазначила, що відкликає згоду на обробку персональних даних на підставі статті 8 Закону України «Про захист персональних даних», просила персональні дані знищити у встановленому законом порядку та зазначала про заборону обробки її персональних даних.

До своєї заяви про видачу паспорту у вигляді книжечки зразка 1994 року позивачка надала такі документи:

- копію ID-картки;

- копію ідентифікаційного номеру

- копію свідоцтва про народження;

- копію свідоцтва про розлучення,

- дві фотокартки розміром 34х45 мм;

- квитанцію про сплату державного мита,

- заяву про втрату паспорта,

- копію листа Міністерства юстиції України №5543-0-33-13/6.1 від 26.04.2013.

27.05.2023 листом №5112/17-23 Київський районний відділ у м. Одесі ГУДМС надав відповідь, у якій зазначив про відсутність підстав для оформлення на ім`я позивачки паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Підставою відмови позивачу у видачі паспорту у формі книжечки, відповідно до Положення №2503-ХІІ, відповідач 1 указав необхідність надання рішення суду про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, як то передбачено Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений Наказом МВС України від 06.06.2019 № 456 (далі - Тимчасовий порядок № 456).

Листом ГУ ДМС України в Одеській області від 30.05.2023 № С-294/6/5101-23/5100.4.1/413-23 надано відповідь на звернення ОСОБА_1 щодо оформлення паспорту громадянина України зразка 1994 року.

ГУ ДМС України в Одеській повідомило, що правовідносини щодо порядку видачі паспорта громадянина України регулюються Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015, згідно яких паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Також проінформовано про те, що наказом МВС України «Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України» від 06.06.2019 № 456, визначений тимчасовий порядок оформлення та видачі паспорту громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято судове рішення, що набрало законної сили про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Вважаючи протиправними дії органів ДМС щодо відмови у виготовлені паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Предметом даного спору є правомірність відмови органу міграційної служби в оформленні та видачі паспорту громадянина України у зразка 1994 року у вигляді паспорта-книжечки, внаслідок втрати позивачем паспорту громадянина України у формі ID-картки.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За змістом частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі і вище Закон № 5492-VІ) визначає правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до частин 1-2 статті 14 Закону 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Відповідно до частин 1-2 статті 21 Закону 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина 4 вказаної статті Закону 5492-VI регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» затверджено «Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон»(далі - Положення № 2503-XII).

За змістом пункту 3 Положення № 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3, 8 Положення № 2503-XII бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Відповідно до пункту 13 Положення № 2503-XII для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках документи, що підтверджують громадянство України.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 затверджений Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, (далі - Порядок № 302).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку № 302 паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Пунктом 1 Постанови №302 затверджений:

-зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно;

-зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія;

-Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Пунктом 2 Постанови №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року

- з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно пункту 3 Постанови №302 прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється.

Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456 затверджений Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі і вище Тимчасовий порядок № 465).

Пункт 1 Розділу І Тимчасового порядку №456 встановлює, що цей Тимчасовий порядок розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23.02.2007 № 719-V).

Тимчасовий порядок № 456 визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VІ Тимчасового порядку №456 для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого заявник подає: 1) заяву про втрату/викрадення паспорта (далі - заява про втрату паспорта) за зразком, наведеним у додатку 5 до цього Тимчасового порядку; 2) рішення суду; 3) заяву; 4) дві (три - у разі одержання втраченого паспорта в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або оригінал документа про звільнення від його сплати (у разі втрати паспорта); 6) витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (у разі викрадення паспорта на території України); 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

З наведеного вбачається, що заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, передбаченими вказаною нормою, має право на оформлення паспорта громадянина України замість втраченого або викраденого.

Тобто, звертаючись із заявою про оформлення паспорта громадянина України замість втраченого або викраденого особа в обов`язковому порядку повинна додавати до своєї заяви перелік документів, визначений Порядком № 456.

Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів встановила таке.

Як мовилося вище 16.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до Київського відділу м. Одеси ГУ ДМСУ із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки замість втраченого паспорта громадянина України у вигляді ID-картки з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , орган видачі 5112.

Слід зазначити, що перед оформленням паспорта у формі ID-картки позивачкою було заповнено заяву-анкету та надано згоду на обробку її персональних даних.

Відповідно до положень статті 10 Закону № 5492-VI у разі якщо інформація про особу вноситься до Єдиного державного демографічного реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі).

Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Тобто, ОСОБА_1 був оформлений та виданий паспорт громадянина України у формі ID-картки, на підставі її звернення із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

Наведене свідчить, що позивачка під час виготовлення паспорта у вигляді ID-картки, надала згоду на обробку персональних даних та унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та незмінним, та який ОСОБА_1 вже присвоєний.

Отже посилання позивачки на небажання присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі, як на правомірну підставу для оформлення паспорту у вигляді книжечки, є безпідставними, оскільки даний номер вже присвоєний при оформленні паспорта громадянина України у вигляді ID-картки та є незмінним.

Також колегія суддів встановила, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України у формі ID-картки, ОСОБА_1 в Державному реєстрі фізичних осіб, був присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП), зокрема НОМЕР_2 , цифровий код, необхідний кожному платнику податків для обліку в фіскальних органах.

Ідентифікаційний номер необхідний для можливості здійснення особою низки дій, зокрема:

- укладання угод у нотаріуса (у тому числі купівлі-продажу нерухомості або авто на території України);

- здійснення банківських операцій (наприклад: відкриття рахунку в банку);

- оформлення на роботу;

- відкриття юридичної особи або реєстрації підприємцем;

- вступу в навчальний заклад та інше.

- при оформленні соціальних виплат;

- РНОКПП можна отримати за допомогою порталу державних послуг iGov.org.ua.

Окремо слід зазначити, що чинним законодавством України передбачено, що громадяни можуть відмовитися від облікової картки платника податків лише через релігійні переконання. Таке право для громадян передбачено статтею 70 Податкового кодексу України.

За таких підстав, враховуючи отримання та використання ОСОБА_1 РНОКПП, а також надання згоди на обробку персональних даних, внаслідок чого останній був присвоєний унікальний номер запису в Реєстрі, можна дійти висновку, що відмова відповідача в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді книжечки жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

При цьому колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.12.2022 у справі № 160/1/21.

Зокрема, Суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі особі паспорта громадянина України зразка 1994 року (книжечки), у випадку встановлення факту самостійного звернення такої особи у минулому із заявою-анкетою щодо внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та отримання такою особою паспорту громадянина України у формі ID-картки.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про безпідставність тверджень ОСОБА_1 стосовно того, що протиправні дії відповідача становлять порушення її прав та інтересів, що охоплюються положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_1 у позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу зазначає про те, що нею відкликано раніше підписану заяву-анкету, яка стала підставою для оформлення та видачі паспорту у вигляді ID-картки та згоду на збір, обробку персональних даних, внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, посилаючись на Закон України «Про захист персональних даних».

Окрім того, позивачка у позовній заяві зазначає, що в даному позову не порушує питання про вилучення персональних даних з реєстру, оскільки вважає, що втрата пластикового паспорту громадянина України припиняє відносини із органами міграційної служби.

З цього приводу, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що в даному випадку питання щодо припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником не є предметом позову, що не заперечується позивачкою, та не стосується спірних правовідносин, оскільки спеціальний закон, який регулює правовідносини, які склались між сторонами, - Закон № 5492-VІ, положеннями якого не передбачені підстави для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

Колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі № 806/3265/17, оскільки справа №420/21394/23, яка є предметом апеляційного перегляду, не відповідає ознакам типової справи, з огляду на таке.

Так, Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі констатувала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Колегія суддів вважає, що дана справа не відповідає особливостям, на підставі яких може бути визначена як типова, з огляду на таке.

По-перше, ОСОБА_1 звернулася до органу міграційної служби із заявою, в якій просила оформити і видати їй паспорт громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року, у зв`язку із втратою паспорта у формі ID-картки виданого 05.04.2023.

По-друге, під час попереднього оформленням паспорту громадянина України у формі ID-картки позивач вже надала згоду на обробку персональних даних із використанням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, і унікальний номер запису в Реєстрі вже був сформований.

По- третє, ОСОБА_1 не зверталася до контролюючого органу про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків;

По- четверте, під час звернення до органу міграційної служби із заявою, позивачка не зазначала про наявність релігійних переконань і приналежність до окремої суспільної групи, що зумовлювало би необхідність у відмові від обробки персональних даних та видачі паспорта із безконтактним носієм інформації. Відображення таких обставин має місце лише у позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу.

Слід зазначити, що у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

Таким чином, на думку колегії суддів, обґрунтованими є доводи скаржника стосовно того, що суд першої інстанції помилково відніс справу № 420/21394/23 до типових справ, відносно зразкової справи № 806/3265/17.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Таким чином, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги ГУ ДМСУ в Одеській області щодо безпідставності та необґрунтованості заявленого позову, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.

Відповідно до приписів статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не здійснюється.

Керуючись статтями: 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Київського відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 08.02.2024.