Справа № 420/21726/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 р. Категорія 102070000м. ОдесаСправа № 420/21726/23
Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
представник позивачаЛужанов С.В. (адвокат; ордер)
ДМСУБілоконь Н.О. (довіреність; посвідчення)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що 13.06.2023 року позивачка звернулася до Головного управління ДМС в Одеській області із декларацією про відмову від громадянства російської федерації, посилаючись на те, що з об`єктивних причин не може отримати документ про припинення іноземного громадянства, та просила прийняти декларацію, а також відповідно до ч.9 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», зобов`язалась повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Однак, своїм листом від 28.06.2023 року відповідач повідомив про відмову у прийнятті поданої позивачкою декларації про відмову від громадянства російської федерації, у зв`язку з її невідповідністю вимогам чинного законодавства. Позивачка вважає, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від неї причин є обґрунтованою, а відмова відповідача у прийняті такої декларації є неправомірною, а тому позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути питання щодо прийняття/повернення ОСОБА_1 декларації про відмову від громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що 19.06.2023 року надійшла «Декларація про відмову від іноземного громадянства особи» ОСОБА_1 . 28.06.2023 року Головним управлінням ДМС в Одеській області листом надано відповідь та роз`яснення, що громадянка ОСОБА_1 зобов`язана/повинна виконати подане нею зобов`язання і припинити іноземне громадянство російської федерації, оскільки законодавством російської федерації встановлено виключно процедуру оформлення виходу з громадянства російської федерації. Зазначений лист від 28.06.2023 року є виключно відповіддю на подану «Декларацію про відмову від іноземного громадянства особи» в якій надано роз`яснення щодо необхідності виконання взятих позивачем на себе зобов`язань, а не рішенням про відмову в прийнятті декларації про відмову від громадянства російської федерації.

ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року винесено законно та обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, позивач вказує, що необгрунтованими є доводи відповідача щодо того, що позивачка з часу реєстрації громадянином України і до початку воєнних дій з російською федерацією та розриву з нею дипломатичних відносин мала достатньо часу як для подання клопотання про припинення громадянства російської федерації так і власне припинення його, оскільки позивачка отримала довідку про реєстрацію громадянином України 08.02.2022 року, одразу ж звернулася засобами поштового зв`язку до російської федерації із заявою про припинення громадянства, яку уповноважені органи російської федерації отримали, однак жодної відповіді не надали по сьогоднішній день.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Первомайськ Слободзейського району Республіки Молдова, по повноліттю отримала паспорт громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , виданий 21.05.2014 року МЗС росії 37301.

Позивач ОСОБА_2 документована посвідкою на постійне проживання в Україні від 30.06.2020 року № НОМЕР_2 .

03.08.2021 року ОСОБА_3 подано заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

03.08.2021 року ОСОБА_2 подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, а саме зобов`язалася протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України припинити громадянство російської федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства виданий уповноваженим на те органом цієї держави. У разі не отримання нею з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства російської федерації зобов`язалася подати декларацію про відмову від громадянства цієї держави і повернути національний паспорт громадянина до уповноваженого органу цієї держави.

На підставі рішення Головного управління ДМС України в Одеській області від 08.02.2022 року ОСОБА_2 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» (за територіальним походженням) та отримала довідку №5112-000006488 від 08.02.2022 про реєстрацію громадянином України.

22.03.2023 року ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 .

01.06.2023 року ОСОБА_2 отримала тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_3 , строк дії до 08.02.2024 року.

13.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з існуванням незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації, яка була зареєстрована відповідачем 19.06.2023 року за вх. № 6764/1/5101-23.

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області листом від 28.06.2023 року № 5100.4.5-7433/51.1-23, повідомило позивача, що саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. З долучених до звернення документів вбачається, що підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні. Питання припинення громадянства російської федерації не належить до компетенції ДМС.

Позивачка вважає, що має повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства рф наразі не є можливим, а тому звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції зазначив, що вирішуючи питання щодо прийняття/повернення декларації позивача відповідач обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації, зокрема, не зазначив, з яких саме долучених до звернення позивачки документів вбачається, що підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства немає.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади отримання громадянства в Україні визначені Законом України «Про громадянство України» № 2235-III від 18 січня 2001 року (далі по тексту - Закон №2235-III).

Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України", громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно частини 5 статті 8 Закону України "Про громадянство України" іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (частина 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України").

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства (статті 2 Закону України "Про громадянство України").

Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235, зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно пунктів 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 зазначено наступне.

У разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , згідно з рішенням ГУ ДМС України в Одеській області від 08.02.2022 року набула громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України".

Головним управлінням ДМС України в Одеській області 08.02.2023 року оформлено довідку №5112-000006488 про реєстрацію особи громадянином України, яка є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України, а саме тимчасового посвідчення громадянина України.

Також, позивачем до ГУ ДМС України в Одеській області подавалось зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України, припинити громадянство (підданство) рф і подати до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) рф, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.

Позивач в позові зазначає, що для завершення процедури набуття громадянства України та отримання паспорта громадянина України, вона звернулася 08.02.2022 року до Міністерства іноземних справ російської федерації з відповідною заявою про припинення громадянства російської федерації та видачі їй підтверджуючого документу уповноваженого органу.

Зазначена заява була направлена засобами поштового зв`язку та була отримана Міністерством іноземних справ російської федерації 18.02.2022 року, про що свідчить повідомлення про вручення відправлення за № RH 650205685 UА.

Однак, жодної відповіді на свою заяву позивачка не отримала, жодного документу, яким засвідчено факт припинення громадянства російської федерації позивачка також не отримала.

Також, позивачка в позові зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що розпочалася 24.02.2022 року, з призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення всіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором, закриттям та не функціонуванням консульських установ країни агресора, які розміщені на території України, позивачка була позбавлена можливості особисто подати заяву до уповноваженого органу рф про вихід з громадянства, адже це могло створити для неї загрозу її життю та здоров`ю. Позивач вказує, що нею вживалися заходи щодо повідомлення через консульські установи російської федерації шляхом направлення на електронні адреси Посольства російської федерації в Республіці Білорусь та Посольства російської федерації в Республіці Молдова відповідних, заяв про припинення громадянства російської федерації та видачі їй підтверджуючого документу уповноваженого органу про таке припинення, що підтверджується копіями заяв та скріншотами про направлення заяв електронною поштою.

Однак, позивач не отримала жодної відповіді та жодного документу, що підтвердив би її вихід з громадянства російської федерації.

Слід зазначити, що порядок розгляду питань громадянства російської федерації регламентується Положенням про порядок розгляду питань громадянства російської федерації, затвердженим 14 листопада 2002 р. № 1325.

Цим Положенням, прийнятим відповідно до Закону, встановлюються порядок розгляду заяв з питань громадянства російської федерації, прийняття, виконання та скасування рішень із зазначених питань, а також форми заяв та перелік необхідних документів, відповідних конкретним підставам набуття чи припинення громадянства російської федерації.

Положення визначає певні особливості, за умови дотримання яких може бути прийнята заява про вихід з (припинення) громадянства рф.

Вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території російської федерації або за її межами, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення цієї особи. У випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону, вихід із громадянства російської федерації не допускається.

Суд враховує той факт, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час, крім того всі дипломатичні відносини з рф розірвано.

У зв`язку з наведеним, 13.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області з декларацією про відмову від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з існуванням незалежних від неї причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації.

Суд враховує, що консульські установи країни агресора, що розміщені на території України, станом на сьогодні закриті та не функціонують, що унеможливлюють отримання документа про припинення громадянства.

У той же час, зміни у зв`язку з військовою агресією російської федерації до законодавства щодо неотримання документа при припинення громадянства рф з незалежних причин не вносилися, що ставить позивача у невизначене становище.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). У справі Рисовський проти України також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі". Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії".

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

З матеріалів справи вбачається, що на звернення позивача щодо можливості подати декларацію про відмову від громадянства РФ відповідач обмежився роз`ясненнями норм законодавства по процедурі припинення іноземного громадянства, при цьому не прийняв від позивача декларацію про відмову від громадянства РФ та не надав мотивованої відмови в прийнятті такої декларації.

Враховуючи вищевикладене, позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації наразі не є можливим.

Колегія суддів зазначає, що в даній справі відсутні докази, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду.

Відповідно до положень частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до пункту 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Частиною другою статті 6 КАС України, передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що належним способом відновлення порушеного права позивача, з урахуванням наявності у відповідача дискреційних повноважень, в даному випадку буде зобов`язання Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року по справі № 420/21726/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено 07 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький