Справа № 160/29640/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 НОМЕР_2 окремої танкової бригади Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень військової частини НОМЕР_3 окремої танкової бригади Міністерства оборони України від 08.11.2023 року за вихідним № 9118, про відмову у звільненні позивача ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею позивача ОСОБА_2 , 1935 року народження, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;
- зобов`язати суб`єкта владних повноважень військову частину НОМЕР_3 окремої танкової бригади Міністерства оборони України звільнити позивача ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за бабусею позивача ОСОБА_2 , 1935 року народження, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01.09.2023 звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби у запас на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», додавши до нього копії відповідних документів, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за бабусею ОСОБА_2 , що підтверджується висновком ЛКК № 258 від 25.03.2022. Проте, відповідачем 08.11.2023 відмовлено у звільненні з військової служби, оскільки позивачем не надано оригінали документів, який підтверджують підстави звільнення з військової служби, при цьому відповідачем не заявлено вимоги надання оригіналів документів та надаючи відповідь про розгляд рапорту, позивачу не встановлено строків, порядку та умов надання таких документів. Крім того, позивачем надавались відповідачу належним чином нотаріально завірені копії документів, оригінали документів не надавались з метою безпеки їх збереження, адже за втрату таких документів як паспорт існує юридична відповідальність. Позивач не погоджується з рішенням відповідача, адже твердження відповідача про відсутність оригіналів документів не є беззаперечним доказом такої відсутності, оригінали документів наявні у позивача та його близьких родичів, копії документів яких надавались відповідачу. Позивач вважає рішення про відмову у звільненні з військової служби протиправним та підстави відмови необґрунтованими та такими, що порушують права та свободи позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з даним позовом залишено без розгляду. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться без повідомлення (виклику) учасників справи у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Позивач, отримавши відзив на позовну заяву (доставлено до електронного кабінету представника позивача 01.01.2024), правом на надання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Так, 01.09.2023 позивач, як військовослужбовець, звернувся до командира 2 мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив клопотати перед вищим командуванням звільнити його з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду). Також зазначив, що його, бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (повні 87 років), потребує постійного догляду, що підтверджується Висновком лікарсько-консультативної комісії № 258 від 25 серпня 2023 року. Інші особи, які можуть здійснювати такий догляд - відсутні. Житлом за рахунок МО України не забезпечений. Після звільнення з військової служби у запас просив направити для постановки на військовий облік до Покрово-Тернівського ОРТЦК та СП Дніпропетровської області. Претензій до командування військової частини НОМЕР_1 та МО України не має.
До рапорту позивачем додано такі документи: засвідчена копія висновку ЛКК №2584 від 25.08.2023 року, нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 , нотаріально засвідчена копія паспорту ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 засвідчена копія паспорту та нотаріально засвідчена копія свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_3 , засвідчена копія довідки (формою 5) на ім`я ОСОБА_1 за вихідним №1458 від 25.03.2022 року.
Листом командира військової частини НОМЕР_1 № 9118 від 08.11.2023 розглянуто рапорт позивача та повідомлено про відсутність підстав для прийняття рішення про звільнення з військової служби. В листі зазначено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний дотримуватись приписів нормативно - правових актів, які регламентують питання проходження військової служби. Порядок звільнення військовослужбовців визначено, зокрема, в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року № 170 (Далі - Інструкція № 170). В пункті 14.10. розділу XIV Інструкції № 170 зазначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. У відповідності до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008233 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Розглядаючи рапорт командиром встановлено відсутність в ньому оригіналів документів, які підтверджують підстави звільнення з військової служби, а також його невідповідність вимогам встановленим керівними документами.
Не погоджуючись з викладеним, вважаючи, що у позивача наявні підстави для звільнення з військової служби, він звернувся до суду з даним позовом.
Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частина 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 цього Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Пунктом 6 ст. 2 Закону № 2232 передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб.
У подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався та продовжує діяти на момент розгляду адміністративної справи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону № 2232, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч. 4 ст. 2 Закону № 2232, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;
якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
Згідно з частиною 7 статті 26 Закону № 2232, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку регулюється Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення).
Відповідно до пункту 233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно з абзацами 3, 13 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.
Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку 19 до Інструкції №170, при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Суд зауважує, що у спірних правовідносинах позивач звернувся до командира 2 мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби з підстав, передбачених пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Отже, рапорт позивача був адресований повноважній особі та обґрунтований посиланням на відповідні положення Закону.
Проте, в порушення п. 233 Положення позивачем у рапорті не зазначено його думку щодо бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю.
Позивачем до рапорту долучено копії документів, які на його думку, підтверджують право на звільнення з військової служби, у тому числі, засвідчену копію висновку ЛКК№ 2584 від 25.08.2023.
Разом з тим, суд вважає слушними наведенні у листі командира військової частини НОМЕР_1 № 9118 від 08.11.2023 доводи щодо необхідності долучення до рапорту документів, які підтверджують право на звільнення з військової служби, в оригіналі, оскільки пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції №170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності саме оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Позивачем у даному позові оскаржується рішення відповідача, оформлене листом від 08.11.2023 за № 9118, про відмову у звільненні позивача ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Суд наголошує, що зміст листа військової частини НОМЕР_1 № 9118 від 08.11.2023 не містить доводів щодо надання оцінки обставинам викладеним позивачем в рапорті, підставам звільнення з військової служби та не свідчить про прийняття рішення за наслідками його розгляду, оскільки питання звільнення позивача з військової служби по суті відповідачем не розглядалось.
Відповідачем здійснено перевірку документів та дотримання порядку їх подання за результатами чого листом від 08.11.2023 №9118 зазначено про порушення останнім вимог п. 14.10. розділу XIV Інструкції №170 та п. 233 Положення.
Суд зазначає, що до розгляду військовою частиною НОМЕР_1 питання про звільнення позивача з військової служби відповідно до пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд позбавлений можливості вирішити ініційований позивачем спір по суті.
Тільки після прийняття рішення суб`єктом владних повноважень щодо розгляду рапорту про звільнення з військової служби по суті, суд може надати оцінку його відповідності вимогам закону.
Отже, беручи до уваги наведене, суд вказує про передчасність заявлених позивачем позовних вимог.
Враховуючи наведені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що останній не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із дотриманням змісту рапорту та доданих до нього документів, а також порядку його подання визначеного Положенням та Інструкцією № 170.
Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.
Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1ист. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд враховує ч. 2 ст. 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 295 КАС України суд, -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 08 лютого 2024 року.

Суддя Н.Є. Калугіна