Справа № 420/10262/23
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка Артема Валентиновича від 10.03.2023 серія ВП №71171240 про відкриття виконавчого провадження за заявою Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху з виконання постанови від 23.11.2022 №2АВ 01657489.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.04.2023 року до відповідача направлено адвокатський запит №20/2023, щодо надання інформації про підстави відкриття виконавчих проваджень, в ході яких було накладено арешти на рахунки ОСОБА_1 , внаслідок чого він дізнався про їх існування.

28.04.2023 року позивачем отримано відповідь на наведений вище адвокатський запит, з якої стало відомо, що постановою головного державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесена постанова від 10.03.2023 року серія ВП №71171240 про відкриття виконавчого провадження за заявою Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху з виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2022 року №2АВ01657489.

Позивач вказує, що враховуючи ту обставину, що позивач не отримував постанови про вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в силу приписів статті 291 КУпАП не набула чинності оскільки позивач не отримав її й досі, а відтак оскаржувана постанова державного виконавця підлягає скасуванню з огляду на той факт, що вона була винесена на підставі виконавчого документу котрий не набув чинності.

Відповідач 04.01.2024 року надав до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого зазначив, що враховуючи той факт, що державним виконавцем було направлено на адресу проживання боржника та на електрону адресу постанову про відкриття виконавчого провадження, та у зв`язку з надходженням коштів від боржника на депозитний рахунок відділу 14.04.2023 року, ОСОБА_1 був проінформований про наявність постанов про притягнення до адміністративної відповідальності та обов`язку щодо сплати боргу у повному обсязі і позивач порушив строки встановлені в статті 287 КАС.

Третя особа надала до суду пояснення згідно яких зокрема зазначила, що ч.2 ст.291 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках передбачених ч.1 ст.300-1 цього Кодексу.

Представник третьої особи вказав, що доказом підтвердження направлення оскаржуваної постанови є відбиток штампу трекінгу на зворотній стороні постанови, а також копія конверту. Таким чином Департамент патрульної поліції вжив усіх заходів передбачених вимогами КУпАП для направлення оскаржуваної постанови на адресу позивача та лише після повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, оскаржувана постанова була скерована для примусового виконання відповідно до вимог КупАП.

Ухвалою суду від 31.05.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення сторін).

Також вищенаведеною ухвалою суду залучено до розгляду цієї справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Ухвалою суду від 31.05.2023 року зобов`язано Білозерський відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати до суду протягом п`яти робочих днів з дня отримання цієї ухвали суду належним чином засвідчені копії матеріалів ВП №71171240.

Також вищенаведеною ухвалою зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року провадження у справі поновлено.

Дослідивши адміністративний позов, надані на виконання ухвали документи відповідачем та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом 23.11.2022 року Національна поліція України Департамент патрульної поліції управління безпеки дорожнього руху винесено постанову серія 2АВ №01657489 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України (далі постанова від 23.11.2022 року №01657489), згідно змісту якої зазначено 28.09.2022 року о 06 год. 10 хв., за адресою: М-06 Київ-Чоп, 394 км. +318 м. особа, яка керувала транспортним засобом DAF FTG XF105 номерний знак НОМЕР_1 перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 31 км/год, чим порушила пункт 12.9 б) Правил дорожнього руху України. За дане правопорушення відповідальну особу керівника ТОВ «ГАЛА-ЮГ» гр-на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Суд вказує, штрих-кодом вищезазначеною постанови є 487. Та згідно зазначеного штрих-коду вбачається, що постанова від 23.11.2022 року №01657489 направлялась на адресу позивача ОСОБА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме конвертом про направлення та довідкою за формою ф.20 згідно якої відділенням зв`язку «Укрпошта» вказано про повернення направлення з підстав «за закінченням терміну зберігання».

З огляду на вищенаведені обставини Національна поліція України Департамент патрульної поліції управління безпеки дорожнього руху 22.02.2023 року підготовлено заяву про примусове виконання рішення, а саме вищезазначену постанову (яка згідно заяви набрала законної сили 20.01.2023 року) та згідно відомостей АСВП зареєстрована у державній виконавчій службі 01.03.2023 року.

Постановою державного виконавця від 10.03.2023 ВП №71171240 відкрито виконавче провадження з виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 23.11.2022 №2АВ01657489 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 680,00 грн.

Також державний виконавець у постанові стягнув з боржника виконавчий збір в розмірі 68,00 грн та витрати виконавчого провадження в сумі 305,00 грн.

Не погоджуючись із цією постановою державного виконавця, позивач звернувся до суду.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 4 Закону № 1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Згідно п.п. 1, 2, 6 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 Закону № 1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Пунктом 1 частини 1, частини 5 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно обставин даної справи, постановою головного державного виконавця Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пшенишнюка А.В. від 10.03.2023 року відкрито виконавче провадження №71171240 з примусового виконання постанови серії 2АВ №01657489 від 23.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 та стягнення з останнього штрафу у сумі 680 грн.

Досліджуючи виконавчий документ, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, судом встановлено наступне.

Так, згідно постанови серія 2АВ №01657489 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України зазначено, що 28.09.2022 року о 06 год. 10 хв., за адресою: М-06 Київ-Чоп, 394 км. +318 м. особа, яка керувала транспортним засобом DAF FTG XF105 номерний знак НОМЕР_1 перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 31 км/год, чим порушила пункт 12.9 б) Правил дорожнього руху України.

За дане правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача не є предметом розгляду даної справи, а тому, питання щодо правомірності накладення на позивача адміністративного стягнення не досліджується у даній справі.

Водночас, позивач вважає, що державним виконавцем протиправно відкрито виконавче провадження з примусового виконання наведеної постанови про накладення адміністративного стягнення, оскільки вона не набрала законної сили та пропущено трьохмісячний строк для пред`явлення до примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення, який має обчислюватись з дати її винесення.

Суд зазначає, що порядок набрання постановою адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення законної сили, порядок та строки виконання цих постанов визначаються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, згідно ч. 2 ст. 291 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 300-1, ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується, зокрема, подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення (ч. 1 ст. 303 КУпАП).

Судом встановлено, що постанову серії 2АВ №01657489 від 23.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, ДПП направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , однак, поштове відправлення повернуто третій особі з відміткою відділення поштового зв`язку про неврученню позивачу (дата штемпелю на конверті 20.01.2023 року).

У зв`язку з поверненням поштового відправлення з позначкою про невручення, Департаментом патрульної поліції визначено, що постанова серії 2АВ №01657489 від 23.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, набрала законної сили 20.01.2023 року (дата повернення поштового відправлення).

За встановлених обставин, доводи позивача про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення не набрала законної сили, оскільки не направлялась позивачу, а тому, не було підстав для відкриття виконавчого провадження щодо її примусового виконання, спростовуються встановленими судом обставинами.

Судом також встановлено, що 22.02.2023 року Департаментом патрульної поліції подано до Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву про примусове виконання постанови серії 2АВ № 01657489 від 23.11.2022 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Тобто, постанова про накладення адміністративного стягнення звернута до примусового виконання не пізніше трьохмісячного строку з дня її винесення.

З урахуванням викладеного й того, що у виконавчому документі було зазначено про дату набрання ним законної сили і звернуто його до примусового виконання у межах строку, встановленого Законом №1404-VIII, суд приходить до висновку, що у державного виконавця на той час виник обов`язок відкрити виконавче провадження та винести оскаржувану постанову.

На підставі наведеного у сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження слід залишити без задоволення.

П.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Підсумовуючи все вищенаведене суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат згідно із статтею 139 КАС України не проводиться.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ).

Відповідач - Білозерський відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (54020, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 20, ).

Третя особа Управління безпеки дорожнього руху Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ).

Суддя Іванов Е.А.

.