Справа № 160/17252/23
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
17 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
27 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу в розмірі 1 рік роботи в районах Крайньої Півночі за півтора наступні періоди: з 01.04.1982 року по 13.04.1983 року; з 26.06.1985 року по 05.09.1985 року; з 06.09.1988 року по 05.06.1985 року; з 01.01.1991 року по 20.06.1992 року; період служби в Радянській Армії в районі Крайньої Півночі з 17.03.1983 року по 16.05.1985 року, для здійснення перерахунку пенсії з урахуванням статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо незарахування йому до пільгового стажу періодів роботи в розрахунку рік за півтора: служби в рядах Радянської Армії на території Магаданської області - район Крайньої Півночі з 01.04.1982 по 13.04.1983 року, з 26.06.1985 по 05.09.1985 року, з 06.09.1988 року по 05.06.1989 року, з 01.01.1991 року по 20.06.1992 року службу в Армії з 17.04.1983 року по 16.05.1985 року, оскільки пільговий стаж підтверджений його трудовою книжкою та іншими документами, які надавалися до моменту його звільнення до 01.03.2018 року, у зв`язку з чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року, з урахуванням усунення недоліків, провадження в справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
20 листопада 2023 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
21 листопада 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про отримання електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20 квітня 1982 року ОСОБА_1 має наступні записи про трудову діяльність в спірні періоди:
- з 01 квітня 1982 року на підставі наказу №60-к був прийнятий вантажником бази Берінговського смешторгу Управління торгівлі Магаданського облвиконкому;
- з 13 квітня 1983 року на підставі наказу №95-к був звільнений з роботи за ст. 3 ст. 29 КЗОТ РСФСР у зв`язку з призовом на військову службу;
- у період з 17 квітня 1983 року по 16 травня 1985 року перебував на військовій службі в Радянській армії на підставі НВ №1161039;
- з 26 червня 1985 року на підставі наказу №620к був прийнятий на посаду слюсаря 2 розряду в АТЦ ВО по видобутку вугілля «Северовостокуголь»;
- з 03 березня 1986 року на підставі наказу №20к був переведений на посаду бульдозериста 6 розряду;
- 03 лютого 1987 року на підставі наказу Міністра вугільної промисловості №21, підприємство перейменовано на «Шахтостроительное управление «Бухтугольстрой» Северовосточного производственного объединения по добыче угля «Северовостокуголь» (мовою оригіналу);
- з 20 червня 1992 року на підставі наказу №24к був звільнений з роботи за закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 статті 29 КЗОТ РФ.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року по справі №160/18173/22, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково та вирішено:

Визнати протиправними дії Головного управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 в здійснені перерахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.05.2022 року про призначення пенсії за умовами статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Таким чином, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року по справі №160/18173/22 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 травня 2022 року про призначення пенсії за умовами статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

27 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою в якій просив зарахувати до страхового стажу в розмірі 1 рік роботи в районах Крайньої Півночі за півтора наступні періоди: з 01.04.1982 року по 13.04.1983 року; з 26.06.1985 року по 05.09.1985 року; з 06.09.1988 року по 05.06.1985 року; з 01.01.1991 року по 20.06.1992 року; період служби в Радянській Армії в районі Крайньої Півночі з 17.03.1983 року по 16.05.1985 року, для здійснення перерахунку пенсії з урахуванням статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №24235-18061/К-01/8-0400/23 від 26 травня 2023 року позивачеві повідомлено, що період проходження строкової військової служби при призначенні пенсії відповідно до Закону №1058-IV в пільговому обчисленні не враховується, до загального страхового стажу зарахований період роботи з 26.06.1985 року по 20.06.1992 року в Шахтобудівельному управлінні "Бухтвугіллябуд", в тому числі періоди роботи з 06.09.1985 року по 05.09.1988 року та з 06.06.1989 року по 31.12.1990 року - в полуторному обчисленні.

ОСОБА_1 вважає протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо незарахування йому до пільгового стажу періодів роботи в розрахунку рік за півтора: служби в рядах Радянської Армії на території Магаданської області - район Крайньої Півночі з 01.04.1982 по 13.04.1983 року, з 26.06.1985 по 05.09.1985 року, з 06.09.1988 року по 05.06.1989 року, з 01.01.1991 року по 20.06.1992 року службу в Армії з 17.04.1983 року по 16.05.1985 року, оскільки пільговий стаж підтверджений його трудовою книжкою та іншими документами, які надавалися відповідачеві до моменту його звільнення до 01.03.2018 року, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058, яким визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно положень статті 2 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Пункт 2 вказаних Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки (пункт 6).

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (пункт 13).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Постановою Держкомтруда СРСР від 20.06.1974 року №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, згідно п. 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача врахувати спірні періоди до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 , як такі, що прирівняні до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, суд виходить з наступного.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки або письмового трудового договору або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтями 1-4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій наступних пільг: виплату надбавок до заробітної плати; надання додаткових відпусток; можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки; виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) в разі тимчасової втрати працездатності.

У статті 5 цього Указу зазначено про надання додаткових пільг працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі та в місцевості, яка прирівняна до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, в тому числі щодо зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Статтею 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року №1908Л/ІІ «Про розширення пільг на осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» встановлено скоротити тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з п`яти до трьох років та надавати зазначені пільги особам, які прибули в ці райони і місцевості з власної ініціативи, за умови укладення ними трудових договорів на строк три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Про надання пільг, передбачених статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору та пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, - за умови укладання трудового договору, йдеться і в Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року №530/П-28.

Отже, достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях з застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин:

- документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях за трудовими договорами;

- поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою Ради Міністрів Союзу РСР №148.

Таким чином, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" чітко визначив наявність двох обов`язкових складників для застосування пільгового обчислення стажу (один рік за один рік і шість), відсутність хоча б однієї з підстав призведе до неврахування пільгового стажу при призначенні пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2023 року по справі №160/18173/22, відповідач листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №24235-18061/К-01/8-0400/23 від 26 травня 2023 року, позивачеві повідомив, що період проходження строкової військової служби при призначенні пенсії відповідно до Закону №1058-IV в пільговому обчисленні не враховується, до загального страхового стажу зарахований період роботи з 26.06.1985 року по 20.06.1992 року в Шахтобудівельному управлінні "Бухтвугіллябуд", в тому числі періоди роботи з 06.09.1985 року по 05.09.1988 року та з 06.06.1989 року по 31.12.1990 року - в полуторному обчисленні.

Не зараховані періоди роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, та як не надано документального підтвердження строкового трудового договору.

Крім того, додаткові відомості щодо обчислення спірних періодів роботи з урахування коефіцієнту кратності 1,5 не містить також і трудова книжка, у зв`язку з чим період проходження строкової військової служби та період роботи з 26.06.1985 року по 20.06.1992 року в Шахтобудівельному управлінні "Бухтвугіллябуд" правомірно обчислений відповідачем в одинарному розмірі.

У свою чергу, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та всі інші нормативно-правові акти встановлюють право пільгового обчислення страхового стажу для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі на умовах, визначених трудовими договорами, відповідно, період навчання не може бути розцінено як "робота", відтак, відсутні підстави для обчислення цього періоду з урахуванням кратності 1,5.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що період роботи до 01 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01 січня 1991 року.

Тобто, Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено можливість кратного (один рік роботи за один рік шість місяців) обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі лише в період до 01.01.1991 року.

Суд при прийнятті рішення по вказаній справі також враховує правові позиції щодо обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, які неодноразово були висловлені в постановах Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року у справі №338/1079/14-а, та від 02 грудня 2015 року у справі №338/357/15-а та Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі №302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі №554/1723/17, від 18 грудня 2018 року у справі №263/13671/16-а та від 06 листопада 2019 року у справі №212/2529/16-а, в яких Верховний Суд зазначив, що тільки факту роботи на підприємстві, яке знаходиться в районах Крайньої Півночі, недостатньо для підтвердження наявності права позивача на пільгове обрахування стажу.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо зарахування періоду проходження військової служби та періоду роботи з 26.06.1985 року по 20.06.1992 року в Шахтобудівельному управлінні "Бухтвугіллябуд", як періоду роботи в районах Крайньої Півночі, в полуторному розмірі до пільгового стажу роботи позивача, задоволенню не підлягає.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник