Справа № 600/6022/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
08 лютого 2024 р. м. Чернівці Cправа № 600/6022/23-а
Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача Марусяка Віталія Степановича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,
В провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано: податкові повідомлення - рішення від 21 січня 2023 року №00000/1242/Ж10/24-13-24-04, №00000/1246/Ж10/24-13-24-04, №00000/1248/Ж10/24-13-24-04; від 12 липня 2023 року №00000/5436/Ж10/24-13-24-04, №00000/5438/Ж10/24-13-24-04, №00000/5439/Ж10/24-13-24-04; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21 лютого 2023 року №Ф-00000/1247/Ж10/24-13-24-04, прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у Чернівецькій області відносно ОСОБА_1 . Призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 06 лютого 2024 року о 09 год. 30 хв. Встановлено позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення даного рішення суду.

У встановлений судом строк представником позивача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат з наданням доказів понесених позивачем судових витрат.

Так, заявник просить суд стягнути із Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом справи, які складаються із: судового збору за подання позовної заяви в розмірі 19767,75 гривень; витрат на професійну правничу допомогу на суму 25000,00 гривень; витрат за проведення судово-економічної експертизи по справі на суму 25000,00 грн.

Відповідачем подано клопотання про зменшення судових витрат на правничу допомогу та витрат на проведення судово-економічної експертизи, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 в частині стягнення з Головного управління ДПС у Чернівецькій області витрат на проведення судово-економічної експертизи, та зменшити розмір витрат на правничу допомогу у справі №600/6022/23-а до розміру витрат, який є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та відповідає критерію розумності.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що оскільки ціна позову у даній справі (з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог) становить 1621718,71 грн, то сума судового збору, що підлягала сплаті позивачем при зверненні до суду з даним позовом, становить 16217,19 грн. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача судового збору у розмірі 19767,75 грн, сплаченого при зверненні до суду з цим позовом, є безпідставною.

Крім цього, відповідач вказує про те, що дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів. Відтак, сума витрат на правничу допомогу (25000,00 грн) є неспіврозмірною із складністю справи, обсягом роботи адвоката та не відповідає критерію реальності понесених судових витрат. Також, на думку відповідача, договір від 20.07.2023 року, акт прийому-передачі послуг та квитанція №12/07 від 29.12.2023 р., надані представником позивача, не містять жодної прив`язки до справи №600/6022/23-а чи спірних правовідносин, жодної інформації, яка б дозволяли дійти висновку про понесення вказаних витрат саме на оплату правової допомоги у даній справі. Таким чином, долучені до клопотання документи, фактично, можуть свідчити про оплату позивачем зобов`язання по договору від 20.07.2023 року за будь-які інші, надані адвокатом, послуги правового характеру, супроводження інших судових справ.

Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат за проведення судово-економічної експертизи по справі на суму 25000,00 грн, то такі, на думку відповідача, задоволенню не підлягають, оскільки судово-економічна експертиза була проведена на замовлення позивача з її власної ініціативи та не призначалася судом, питання щодо її проведення на обговорення у судовому засіданні не виносилося. При цьому з матеріалів справи не вбачається наявності об`єктивної необхідності у проведенні такої експертизи. Крім того, на дослідження експерту були надані документи, які не лежали в основі прийнятого Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області рішення. Також відповідачем зазначено, що при прийнятті рішення у даній справі висновок судово-економічної експертизи №31 від 02.10.2023 року судом не досліджувався та оцінка йому не надавалася.

У судове засідання щодо вирішення питання про судові витрати учасники справи не з`явилися. Водночас у заявах від 01 лютого 2024 року та від 06 лютого 2024 року представники сторін просили розгляд питання про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі проводити без їх участі.

За таких обставин та враховуючи приписи частини третьої статті 194, частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливим розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у справі в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши вказану заяву та перевіривши матеріали справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частин третьої - п`ятої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Частиною першою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року задоволено повністю, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень підтягають стягненню на користь позивача судові витрати у виді судового збору, що був сплачений згідно квитанції №ПН594 від 30 серпня 2023 року.

Поряд з цим суд звертає увагу на те, що згідно заявлених вимог, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, позивач просив суд визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення - рішення форма «Р» ГУ ДПС у Чернівецькій області від 21.01.2023 р. №00000/1242/Ж10/24-13-24-04, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 318835,00 гривень, з яких 255068,00 гривень за податковими зобов`язаннями, 63767,00 гривень за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення - рішення форма «ПС» ГУ ДПС у Чернівецькій області від 21.01.2023 р. №00000/1246/Ж10/24-13-24-04, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 1020,00 гривень за платежем адмін. штрафи та інші санкції;

- податкове повідомлення - рішення форма «ПС» ГУ ДПС у Чернівецькій області від 21.01.2023 р. №00000/1248/Ж10/24-13-24-04, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 1020,00 гривень за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податків;

- податкове повідомлення - рішення форма «ПН» ГУ ДПС у Чернівецькій області від 12.07.2023 р. №00000/5436/Ж10/24-13-24-04, яким до ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 7561,00 гривень за платежем податок на додану вартість;

- податкове повідомлення - рішення форма «Р» ГУ ДПС у Чернівецькій області від 12.07.2023 р. №00000/5438/Ж10/24-13-24-04, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 64498,02 гривень, з яких 52897,45 гривень за податковими зобов`язаннями, 11600,57 гривень за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення - рішення форма «Р» ГУ ДПС у Чернівецькій області від 12.07.2023 р. №00000/5439/Ж10/24-13-24-04, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 773462,00 гривень, з яких 634769,60 гривень за податковими зобов`язаннями, 158692,40 гривень за штрафними санкціями;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) ГУ ДПС у Чернівецькій області від 21.02.2023 року №Ф-00000/1247/Ж10/24-13-24-04 до ОСОБА_1 в розмірі 455322,69 грн.

Отже, даний позов є позовом майнового характеру, а загальна сума оскаржуваних грошових зобов`язань становить 1621718,71 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про судовий збір судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Розміри ставок судового збору встановлені статтею 4 Закону України Про судовий збір.

Зокрема, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2684 гривень.

Оскільки 1 відсоток розміру майнових вимог даного позову становить 16217,19 грн (1621718,71 грн х1/100), то розмір судового збору, що підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду з цим позовом, становитиме саме 16217,19 грн.

Утім, згідно квитанції №ПН594 від 30 серпня 2023 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 19767,80 грн, тобто у помилково завищеному розмірі.

Враховуючи викладене, вимога представника позивача про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 19767,75 грн є безпідставною, адже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 16217,19 грн, що становить 1 відсоток розміру майнових вимог даного позову.

Отже, вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 підлягає судовий збір в розмірі 16217,19 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн, то суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Марусяк В.С. та Істенюк О.І. було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги від 20 липня 2023 року, на підставі якого видано Ордер на надання правничої (правової) допомоги Істенюк О.І. у Чернівецькому окружному адміністративному суді серії СЕ №1065918 від 06 вересня 2023 року, що був доданий до позову, який поданий до суду і підписаний адвокатом Марусяк В.С.

Також у матеріалах справи наявні: розрахунок вартості послуг, який є додатком №1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 20 липня 2023 року, підписаний адвокатом Марусяк В.С. та Істенюк О.І., згідно якого вартість наданих адвокатом послуг у суді першої інстанції становить 25000,00 грн; акт прийому-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги), що є додатком №2 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 20 липня 2023 року, підписаний адвокатом Марусяк В.С. та Істенюк О.І., згідно якого вартість наданих адвокатом послуг у суді першої інстанції становить 25000,00 грн; квитанція №12/07 від 29 грудня 2023 року, що є додатком №3 до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 20 липня 2023 року, підписана адвокатом Марусяк В.С. та Істенюк О.І., згідно якої вказаним адвокатом прийнято від позивача у відповідності до вимог названого Договору гонорар за виконану роботу в сумі 25000,00 грн.

Проаналізувавши наведені документи, суд вважає, що такими підтверджується сплата позивачем адвокату коштів у розмірі 25000,00 грн за надання правової допомоги у цій справі.

До цього варто зазначити, що квитанція №12/07 від 29 грудня 2023 року є належним доказом сплати понесених позивачем витрат на правову допомогу з огляду на таке.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 квітня 2020 року (справа №727/4597/19), відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає підстави для висновку, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Разом з цим статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вказав, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд відхиляє твердження відповідача у поданому клопотанні про не підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу у цій справі.

Водночас, зважаючи на подане відповідачем заперечення щодо вимоги про стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу саме у розмірі 25000,00 грн, суд зазначає і таке.

При визначенні суми відшкодування судових витрат необхідно виходити з критерію розумності їхнього розміру.

У цій справі суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, та беручи до уваги приписи частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить із такого:

- дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми;

- у цій категорії справ, враховуючи підстави даного позову, наявна численна судова практика Верховного Суду щодо застосування норм Податкового кодексу України в аналогічних відносинах;

- справа, з огляду на правові підстави позову, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

При цьому суд зауважує, що особа має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №545/2432/16-а, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №911/2686/18 зазначено, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі №200/7763/19-а, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, усі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, установить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору з огляду на такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Крім цього, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (заява №71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене, суд погоджується із твердженнями відповідача про те, що сума витрат на правничу допомогу 25000,0 грн є неспіврозмірною із складністю справи та не відповідає критерію реальності понесених судових витрат.

Приходячи до такого висновку, судом також враховано і те, що згідно змісту позовної заяви, підготовленої адвокатом Марусяк В.С., основним доводом в обґрунтування незаконності оскаржуваних рішень вказано про порушення відповідачем процедури повідомлення позивача щодо проведення перевірки, встановленої Податковим кодексом України, за результатом якої прийнято оскаржувані рішення. Водночас доводів щодо суті порушень, виявлених відповідачем за результатом проведення перевірки позивача, та щодо безпідставності таких висновків відповідача у позові не наведено, натомість вказано лише про надання у ході судового розгляду справи висновку судово-економічної експертизи на спростування висновків перевірки контролюючого органу.

При цьому судом звернута увага на те, що вказуючи про такі порушення відповідачем процедури проведення податкової перевірки, у позовній заяві міститься посилання на норми Податкового кодексу України, а саме на положення абзацу шостого пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України, у редакції, що вже не була чинною на час призначення (проведення) перевірки у ОСОБА_1 наказом №1655-п від 07.12.2022 року.

Водночас, як зазначено у рішенні суду від 23 січня 2024 року, в даних правовідносинах підлягали застосуванню норми Податкового кодексу України у редакції, чинній на час призначення та проведення перевірки позивача, зокрема, положення абзаців першого та другого пункту 42.5 статті 42 ПК України, приписи яких і не були дотриманні відповідачем у у цій справі, про що указано у рішенні суду.

Крім того, посилання у позові ОСОБА_1 на "наказ відповідача №474", який, як встановлено у судовому засіданні, у спірних відносинах щодо позивача відповідачем не приймався, та твердження у змісті позовної заяви: « ОСОБА_2 підтверджує те, що нею не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав», свідчать про те, що позов ОСОБА_1 було фактично підготовлено адвокатом Марусяк В.С. виходячи зі змісту позову ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, який перебував на розгляді у Чернівецькому окружного адміністративному суді (справа №824/397/20-а згідно даних системи «Діловодство спеціалізованого суду»), та інтереси якої також представляв адвокат Марусяк В.С.

Подана ж до суду адвокатом Марусяк В.С. відповідь на відзив відповідача по цій справі не суттєво відрізняється від поданої позовної заяви та містить ті ж самі доводи в обґрунтування заявлених вимог.

До того ж, у змісті вимог позову ОСОБА_1 було помилково заявлено вимогу про скасування податкового повідомлення-рішення від 21.01.2023 року №00000/1251/Ж10/24-13-24-04, оскільки таке рішення було скасовано ДПС України ще до звернення до суду із цим позовом, що визнавалося представником позивача у ході судового розгляду справи, у зв`язку з чим ним було подано заяву про уточнення позовних вимог.

Викладене у своїй сукупності дає суду підстави для висновку, що при підготовці позовної заяви, відповіді на відзив та загалом представництві інтересів ОСОБА_1 у цій справі в суді адвокатом Марусяк В.С. не було витрачено значну кількість часу та зусиль, ним не виконано великого обсягу юридичної і технічної роботи, в тому числі і щодо аналізу податкового законодавства, чинного на час виникнення спірних у цій справі відносин, і щодо зібрання та подання доказів на підтвердження заявлених ОСОБА_1 вимог.

За таких обставин суд вважає, що сума коштів 25000,00 грн, сплачених позивачем адвокату за надану у цій справі правничу допомогу, є завищеною, необґрунтованою та не співмірною із виконаними адвокатом роботами. Такий розмір правничої допомоги є нерозумним та невиправданим.

Тому наявні підстави для зменшення заявленої до стягнення у розмірі 25000,00 грн суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, та зважаючи на наведені вище обставини, суд приходить до висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу до 5000,00 грн.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останнім судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Стосовно вимоги представника позивача про стягнення з відповідача витрат за проведення судово-економічної експертизи у цій справі у розмірі 25000,00 грн, варто зазначити таке.

У відповідності до статті 101 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Згідно частини п`ятої статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, у ході її розгляду представником позивача надано висновок судово-економічної експертизи №31 від 02.10.2023 року, на підтвердження здійснення оплати за яку надано квитанцію від 02.10.2023 року на суму 25000,00 грн.

Проте згідно рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 січня 2024 року указаний висновок не слугував прийняттю судом висновку про незаконність оскаржуваних ОСОБА_1 рішень, висновок судово-економічної експертизи №31 від 02.10.2023 року оцінці судом не підлягав.

При цьому у рішенні суду зауважено, що проведення судово-економічної експертизи у цій справі було необов`язковим, така судом не призначалася, а документи, які бралися до уваги експертом при проведенні експертизи, оцінці судом не підлягають, адже такі не досліджувалися відповідачем і, відповідно, не лягли в основу проведеної документальної невиїзної перевірки та прийнятих за її результатом рішень.

Суд враховує, що згідно із наведеною вище практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У даній ситуації витрати позивача на проведення експертизи не були неминучими, оскільки висновок судово-економічної експертизи №31 від 02.10.2023 року не вплинув на результат розгляду судом позову ОСОБА_1 ; питання необхідності та доцільності проведення в цій справі судової економічної експертизи щодо підтвердження висновків акта перевірки позивача не було предметом обговорення під час розгляду справи; судом не вирішувалось, чи потребує спеціальних знань експерта дослідження обставин, які входять до предмета доказування, чи не зачіпатиме предмет висновку питань права (що не допускається процесуальним законом), не з`ясовувалась із цього приводу думка відповідача у справі, та чи мав він можливість брати участь у питанні вибору експертної установи та формулювання питань.

Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат за проведення судово-економічної експертизи у розмірі 25000,00 грн.

Наведений висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 06 грудня 2023 року у справі №520/28419/21 в питанні стягнення з відповідача понесених позивачем витрат за проведення судово-економічної експертизи.

З огляду на викладене, заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 132, 134, 139, 143, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву представника позивача Марусяка Віталія Степановича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору у розмірі 16217 грн 19 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне додаткове судове рішення складено 08.02.2024 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) , відповідач Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Суддя О.П. Лелюк