Справа № 160/458/24
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2024 рокуСправа №160/458/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
Обставини справи: 04.01.2024 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_2 в відмові на рапорт щодо звільнення в зв`язку з перебуванням на моєму утриманні трьох дітей віком до 18 років;
- зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі пп.г п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на утриманні позивача перебуває троє дітей віком до 18 років, що відповідно до пп. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є підставою для звільнення з військової служби.
Ухвалою суду від 09.01.2024 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
21.01.2024 року від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування правової позиції зазначає, що позивач не може вважатись військовослужбовцем, у якого перебуває на утриманні троє і більше дітей віком до 18 років, відтак, підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні.
06.02.2024р. від Військової частини НОМЕР_2 надійшла копія листа відповіді за наслідками розгляду рапорту на звільнення.
Станом на 07.02.2024 року відповідь на відзив від позивача на адресу суду не надходила.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12.09.2012 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1 , матір ОСОБА_3 .
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 01.09.2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 , матір ОСОБА_6 .
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 21.04.2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина ОСОБА_7 , батько ОСОБА_1 , матір ОСОБА_3 .
31.03.2023р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (після шлюбу прізвище ОСОБА_8 ) укладено шлюб, про що внесено запис №261, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 .
В позовній заяві позивач зазначає, що на його утриманні перебуває три неповнолітні дитини, на підтвердження чого надано довідку №72 Квартального комітету №35 м.Нікополь від 12.11.2023р., згідно якого за сім`я ОСОБА_1 складається з:
дружини: ОСОБА_9 , 1988 р.н.;
донька ОСОБА_2 , 2012 р.н.;
донька ОСОБА_7 , 2016 р.н.;
син ОСОБА_4 , 2014 р.н.
17.11.2023р. позивачем подано Рапорт командиру В/Ч НОМЕР_2 з проханням звільнити позивача з військової служби на підставі пп. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Листом вих.№0501/2/130 від 12.12.2023р. Військової частиною НОМЕР_2 розглянуто питання щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами ОСОБА_1 та повідомлено, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває двоє дітей віком до 18 років, отже позивач не набув права на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
В обґрунтування вказаної позиції відповідач в листі зазначив, що в даному випадку 31.03.2023р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , яка на дату укладання шлюбу мала дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якого є ОСОБА_5 .
Також в листі вказано, що батьки ОСОБА_4 не позбавлені батьківських прав. Натомість додано заочне рішення Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 18.06.2020 по справі №182/4338/19, яким в ході судового розгляду встановлено факт батьківства ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4 , та судовий наказ по справі №182/4354/19 від 20.08.2019, у відповідності до якого суд вирішив стягнути частину доходу ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_4 на користь матерів ОСОБА_6 .
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) здійснюється правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Позивачем у позові зазначалося, та не заперечувалося відповідачем, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_2 .
В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини, зокрема у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Як зазначалося вище, згідно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12.09.2012 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_2 , батько ОСОБА_1 , матір ОСОБА_3 , та згідно з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 21.04.2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина ОСОБА_7 , батько ОСОБА_1 , матір ОСОБА_3 .
Таким чином, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особам до досягнення нею повноліття.
Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
При цьому, у відповідно до ч.2 ст.188 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 01.09.2014 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_4 , батько ОСОБА_5 , матір ОСОБА_6 .
Отже, саме на батьків неповнолітнього ОСОБА_4 сімейне законодавство покладає обов`язок утримання. Позивачем не надано рішення суду, яким би батька ОСОБА_5 було звільнено від обов`язку утримувати свою дитину на підставі ч.2 ст.188 СК України.
Суд також зазначає, що ст.243 СК України визначено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.
Отже, піклування над неповнолітньою дитиною можливе після позбавлення її батьків батьківських прав. Іншими словами, про можливість перебування ОСОБА_4 на утриманні позивача можна було б стверджувати у разі наявності рішення суду про позбавлення її батьків батьківських прав та рішення про встановлення піклування.
Таким чином, позивач має на утриманні двох дітей віком до 18 років, а тому на нього не поширюється положення пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо звільнення з військової служби через такі сімейні обставини - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко