Справа № 280/5656/23
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 280/5656/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Олефіренко Н.А., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року у справі №280/5656/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у суду були відсутні визначені ст. 238 КАС України підстави для закриття провадження у даній справі, оскільки предмети позовів в адміністративних справах №280/3464/21 та №280/5656/23 є різними. Стверджує, що тоді, при вирішенні справи № 280/3464/21, на яку посилається суд першої інстанції, оскаржувалося зовсім інше рішення суб`єкта владних повноважень, а саме викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі-ГУ ПФУ, відповідач) і від 03.12.2020 №10765- 10428/Х-02/8-0800/20. А в даному випадку, предметом оскарження відповіді суб`єкта владних повноважень був інший документ - відповідь відповідача від 05.05.2023 № 7016-5949/Х-02/8-0800/23. Підстави звернення до відповідача обидва рази були різними. Як слушно зазначено в оскаржуваній ухвалі суду, у 2023 році позивач звертався до ГУ ПФУ з заявою, в якій він просив зняти обмеження з його пенсії на підставі рішенням Другого Сенату Конституційного Суду України від 12.10.2022 № 7-р(ІІ)/22 у справі № 3-102/2021(231/21, 415/21), згідно якого було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-ІV зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканість України під час агресії російської федерації проти України, розпочатої в лютому 2017 року. В 2021 році, коли було постановлено рішення у справі № 280/3464/21, зазначеного рішення КСУ ще не було і діяла зовсім інша судова практика, аніж зараз. До того ж, як вбачається з матеріалів справи, позивачеві пенсія була призначена у 2020 році, причому призначена була неправильно: з обмеженням максимальним розміром. І тоді оскаржувалося саме неправильне призначення відповідачем пенсії позивачу. Тобто, підстави позовів по справах № 280/3464/21 та 280/5656/23 є різними, а не ідентичними, як зазначено в оскаржуваній ухвалі суду. До того ж, в обох справах, суд витребував в ГУ ПФУ матеріали пенсійної справи позивача, в яких є його заяви та відповідні відповіді відповідача на них.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність, починаючи з дня призначення пенсії з 21.05.2020;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 21.05.2020, з врахуванням раніше виплачених сум.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач раніше вже звертався з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо виплати ОСОБА_1 з 21.05.2020 пенсії з обмеженням її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність, згідно етапі 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести з 21.05.2020 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, згідно статті 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року по справі №280/3464/21 У задоволенні адміністративний позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено у повному обсязі.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції з посиланням на п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України вказав, що вже набрало законної сили рішення в іншій адміністративній справі, яким вже вирішено спірні відносини між сторонами.

Разом з тим, колегія суддів вважає наведений висновок суду 1-ї інстанції необґрунтованим, безпідставним та передчасним, з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено у ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Варто зазначити про те, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет, а також підстави, тобто коли дані позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Вказана вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які ж саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Визначення змісту та обсягу позовних вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи, у справі №280/3464/21 позивачем оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, а саме викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03.12.2020 №10765-10428/Х-02/8-0800/20.

А у справі № 280/5656/2 позивачем оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень, а саме викладене у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.05.2023 року№7016-5949/Х-02/8-0800/23.

Проте, закриваючи провадження у даній справі на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України, суд першої інстанції помилково не врахував зазначених обставин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного та необґрунтованого висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній адміністративній справі.

Підсумовуючи встановлені обставини у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, а тому, враховуючи межі розгляду судом апеляційної інстанції та його повноваження щодо перегляду ухвал суду першої інстанції, які перешкоджають подальшому провадженню у справі, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 241-243, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року у справі №280/5656/23 - задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року у справі №280/5656/23 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Н.А. Олефіренко

суддя А.В. Суховаров