Справа № 140/32671/23
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/32671/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком, у складі якої виплачується надбавка членам сімей реабілітованих у розмірі 43,52 грн.

30.08.2023 позивач звернувся до відповідача із вимогою про здійснення перерахунку стажу роботи згідно із статтею 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) з 15.01.2021 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі зарахувати час відбування покарання у засланні з 22.10.1947 по 22.10.1957 на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 № 962-ХІІ (далі - Закон № 962-ХІІ), та про здійснення перерахунку підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно із статтею 47, пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII, із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 15.01.2021.

Листом від 13.09.2023 № 29476-29281/Т-02/8-0300/23 відповідач повідомив, що у період перебування на спецпоселенні позивач був малолітньою особою та не набув трудового стажу, тому підстави для зарахування стажу в потрійному розмірі відсутні. Для проведення перерахунку пенсії відповідно до норм пункту «г» статті 77 Закону № 1788-XII немає законних підстав.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення перерахунку стажу роботи та перерахунку підвищення пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо не проведення розрахунку підвищення пенсії та невиплаті підвищення як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому статтею 47, пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІ, із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, та зобов`язати відповідача у межах шестимісячного строку, що передував зверненню до суду, здійснити перерахунок підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, згідно зі статтею 47, пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІ, із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком;

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо не проведення перерахунку стажу роботи, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання), у відповідності до статті 58 Закону № 1788-ХІІ, та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок стажу роботи згідно із статтею 58 Закону № 1788-ХІІ, як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні з 22.10.1947 по 10.03.1960 на підставі Закону № 962-ХІІ.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 49).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 52-53) представник Наумчик О.О. позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні, з огляду на таке.

Законом № 1788-ХІІ не визначено розміру мінімальної пенсії за віком, з якої обчислюється підвищення відповідно до пункту «г» статті 77 цього Закону. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 № 654 (далі - Постанова № 654) установлено, що репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні. Враховуючи зазначене, виплата підвищення позивачу як реабілітованій особі проводиться в установленому законодавством розмірі.

Крім того, позивач ОСОБА_1 на дату звільнення його матері ОСОБА_3 10.03.1960 був неповнолітньою особою (13,5 років), особова справа на нього не заводилась. Тобто, в період перебування позивача на засланні та спецпоселені, в нього був відсутній стаж роботи, а тому на позивача не поширюється пільга, встановлена статтею 58 Закону № 1788-ХІІ.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), пенсію призначено з 11.08.2006. Розмір пенсії позивача станом на 01.09.2023 складає 3278,54 грн, в т. ч. 43,52 грн надбавка членам сімей реабілітованих, що підтверджується листом ГУ ПФУ у Волинській області від 13.09.2023 № 29476-29281/Т-02/8-0300/23 (а. с. 39-40), пенсійним посвідченням (а. с. 19), матеріалами пенсійної справи (а. с. 29-34).

30.08.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку стажу роботи згідно із статтею 58 Закону № 1788-XII з 15.01.2021 як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі зарахувати час відбування покарання у засланні з 22.10.1947 по 22.10.1957 на підставі Закону № 962-ХІІ, та про здійснення перерахунку підвищення пенсії в розмірі 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком згідно із статтею 47, пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII, із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 15.01.2021 (а. с. 38).

Листом від 13.09.2023 № 29476-29281/Т-02/8-0300/23 відповідач повідомив, що у період перебування на спецпоселенні позивач був малолітньою особою та не набув трудового стажу, тому підстави для зарахування стажу в потрійному розмірі відсутні. Для проведення перерахунку пенсії відповідно до норм пункту «г» статті 77 Закону № 1788-XII немає законних підстав (а. с. 39-40).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Згідно із статтею 1-1 Закону № 962-XII у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом;

члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Відповідно до статті 1-2 Закону № 962-XII реабілітованими визнаються особи:

1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;

2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;

3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;

4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;

5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

За приписами статті 1-3 Закону № 962-XII потерпілими від репресій визнаються:

1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;

2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;

3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.

Пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII передбачено, що призначені пенсії підвищуються: репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення», крім надбавок, передбачених пунктами «в»-«д» частини першої статті 21 зазначеного Закону. Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом частини першої статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654 установлено, що репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, необхідно керуватися нормами Закону № 1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654, зважаючи на те, що остання звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Отже, позивач має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІ.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 446/1549/16-а, від 21.11.2018 у справі № 446/1563/16-а, від 31.10.2019 у справі № 442/6456/17, від 04.03.2020 у справі № 446/1566/16-а та враховуються при вирішенні цієї справи.

Водночас, суд враховує, що відповідно до наявної в матеріалах пенсійної справи інформації, батька позивача разом із сім`єю було направлено на спецпоселення з 22.10.1947 на підставі Закону Української РСР «Про реабілітацію», позивача визнано членом сім`ї, яку було примусово переселено, та позивачу до розміру пенсійної виплати встановлено підвищення відповідно до Постанови № 654 в розмірі 43,52 грн, тобто саме як члену сім`ї, яку було примусово переселено, про що свідчить лист ГУ ПФУ у Волинській області від 13.09.2023 № 29476-29281/Т-02/8-0300/23 (а. с. 39 зворот).

Листом від 24.11.2020 № 48/2-20 Волинська обласна комісія з реабілітації повідомила, що позивач вже є реабілітованою особою, що підтверджується довідкою про реабілітацію, виданою УВС Волинської області від 20.12.1991, і необхідність у будь-якій повторній або додатковій реабілітації у порядку Закону № 962-XII відсутня (а. с. 27-28).

Відповідно до архівної довідки, виданої Управлінням МВС України у Волинській області 29.09.2023 за № 14, ОСОБА_1 , 1946 р.н., уродженець с. Романів Теремнівського району Волинської області, на основі Протоколу № 1-в Особливої Наради при Міністрові Державної Безпеки СРСР від 16.01.1948, разом зі своїм батьком ОСОБА_4 , 1895 р.н., матір`ю ОСОБА_5 , 1915 р.н., та іншими членами родини, як члени сім`ї учасника банди ОУН, засуджені до заслання в Кемеровську область строком на десять років із конфіскацією майна, рахуючи строк з 22.10.1947 (виписка із протоколу № 1-в від 16.01.1948). Постановою Особливої Наради при Міністрові Державної Безпеки СРСР від 04.03.1948, внесено зміни до постанови Особливої Наради від 16.01.1948 № 1-в, замінивши десять років заслання на виселення на спецпоселення (виписка із протоколу № 7-в від 04.03.1948). ОСОБА_4 в березні 1948 року разом з усією сім`єю втік з місця спецпоселення у Волинську область та ІНФОРМАЦІЯ_2 був вбитий у с. Воротнів під час чекістсько-військової операції. ОСОБА_5 та інші члени її сім`ї, у тому числі син - ОСОБА_1 , 1946 р.н., на початку 1951 року були заарештовані та етаповані на спецпоселення в м. Кисельовськ Кемеровської області (постанова Теремнівського РВ про затримання та етапування від 06.01.1951). ОСОБА_5 , 1915 р.н., звільнена з спецпоселення 10.03.1960 згідно Указу Президіуму Верховної Ради СРСР від 07.01.1960. Відомості про дату звільнення зі спецпоселення ОСОБА_1 , 1946 р.н., у справі відсутні (а. с. 22).

В свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 зазначені відомості про дату і місце народження позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , с. Романів Теремнівського району Волинської області) та його батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 18).

Згідно з відомостями архівної довідки № 13/1, виданої УМВС України у Волинській області 20.12.1991, ОСОБА_1 є сином репресованого ОСОБА_4 , в 1947 році був виселений як член сім`ї учасника ОУН, є реабілітованою особою (а. с. 20).

Суд звертає увагу, що пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-XII передбачено підвищення пенсій двом категоріям осіб:

- репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано (призначені пенсії підвищуються на 50 процентів мінімальної пенсії за віком), та

- членам їх сімей, яких було примусово переселено (призначені пенсії підвищуються на 25 процентів мінімальної пенсії за віком).

З урахуванням наведеного, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач має статус саме члена сім`ї, яку було примусово переселено, тому позивач має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІ, що становить 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 1788-ХІІ реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Згідно із статтею 58 Закону № 1788-XII громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована, в потрійному розмірі.

Разом з тим, системний аналіз положень Закону № 1788-ХІІ та Закону № 1058-IV дозволяє дійти висновку, що такими закріплено саме порядок обчислення стажу роботи (трудового стажу) для призначення пенсій, а оскільки позивач у період перебування на спецпоселенні був малолітньою особою, то відповідно у цей період трудового стажу не набував, а тому правові підстави для пільгового обчислення періоду знаходження позивача на спецпоселенні відсутні.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, оскільки суд дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІ, що становить 25 процентів мінімальної пенсії за віком, та відсутні правові підстави для пільгового обчислення його трудового стажу відповідно до частини першої статті 6 Закону № 1788-ХІІ, статті 58 Закону № 1788-XII, тому позовні вимоги належить задовольнити частково у спосіб визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ у Волинській області щодо не проведення нарахування та виплати позивачу підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІ, із розрахунку 25 процентів мінімальної пенсії за віком, та зобов`язання відповідача здійснити з 25.04.2023 (в межах шестимісячного строку, що передував зверненню до суду з цим позовом) нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) позивачу підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІ, із розрахунку 25 процентів мінімальної пенсії за віком, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 536,80 грн, сплачений в розмірі 1073,60 грн квитанцією від 25.10.2023 № 3 (а. с. 15).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, із розрахунку 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826) здійснити з 25 квітня 2023 року нарахування та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, із розрахунку 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх