Справа № 520/16445/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 р. Справа № 520/16445/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 07.09.23 у справі №520/16445/23

за позовом ОСОБА_1

до Адміністрації Державної прикордонної служби України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - КАС України, позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якій просив суд:

- визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови подання та оформлення документів для призначення пенсії ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 30 років 10 місяців 26 днів;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України оформити документи та підготувати подання для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 30 років 10 місяців 26 днів.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що він звернувся із заявою до Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо підготовки подання про призначення пенсії позивачу згідно з п. «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262- ХІІ, однак відповідачем було відмовлено. Зазначене рішення мотивовано відсутністю у позивача 25 років вислуги в календарному обчисленні на день звільнення через відмову у зарахуванні пільгового стажу до стажу для призначення пенсії. Позивач вважає протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови подання та оформлення документів для призначення пенсії ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 30 років 10 місяців 26 днів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 року (справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження) позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року по справі 520/16445/23 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а саме визнати протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови подання та оформлення документів для призначення пенсії ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 30 років 10 місяців 26 днів; зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України оформити документи та підготувати подання для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262- ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виходячи з вислуги років 30 років 10 місяців 26 днів.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що згідно витягу із наказу від 09.09.2022 № 268-ОС звільнено ОСОБА_1 зі служби в Державній прикордонній службі України. Згідно до вищезазначеного витягу вислуга років позивача на день звільнення становить: в календарному обчисленні - 23 роки 01 місяць 25 днів; у пільговому обчисленні - 30 років 10 місяців 26 днів. Вважає, що оскільки вислуга років позивача у пільговому обчисленні стажу його роботи на день звільнення становить більше 25 років, а тому у відповідності до пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача направити необхідні документи до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ, а тому рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 необхідно скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України суд при вирішенні справи повинен застосовувати правові висновки Верховного Суду викладені в постановах від 03.03.2021 року у справі №805/3923/18-а, від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18. Також, посилається на висновки, викладені Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 12.09.2023 по справі №120/3350/23, у постанові від 19.09.2023 у справі №120/2868/23, в постанові від 18.09.2023 у справі №240/3752/22. Крім того, посилається на правові позиції Європейського суду з прав людини.

Адміністрація Державної прикордонної служби України скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України, в якому посилаючись на те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 відповідає нормам ст.242 КАС України, є законним і обґрунтованим, просила скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 09.09.2022 №268-ОС підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Відповідно до витягу з цього наказу, вислуга років позивача станом на 09 вересня 2022 року становить: календарна - 23 роки 01 місяць 25 днів; пільгова - 07 років 09 місяців 01 день; всього - 30 років 10 місяців 26 днів.

30.05.2023 ОСОБА_1 направив до Адміністрації Державної прикордонної служби України звернення про підготовку та подання до Головного управління Пенсійного фонду України документів для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ.

Листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 06.06.2023 №11/М-7498-11328 в прийнятті заяви про призначення пенсії та поданні документів до відповідного органу Пенсійного фонду України відмовлено, оскільки заявник не набув права на пенсію за вислугу років на умовах, визначених статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Позивач, вважаючи протиправними дії Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо відмови подання та оформлення документів для призначення йому пенсії за вислугою років згідно пункту «а» ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років 30 років 10 місяців 26 днів, звернувся з позовною заявою до суду першої інстанції.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у Адміністрації Державної прикордонної служби України були відсутні законні підстави для оформлення документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, оскільки позивач не набув право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ, з огляду на що відповідач діяв в межах вимог чинного законодавства та наданих законом повноважень, порушень прав позивача в ході судового розгляду не встановлено.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених ст.308 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною 2 ст.25 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" передбачено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-XII.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення для набуття права на призначення пенсії визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-XII (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби (ч.1 ст.2 Закону №2262- ХІІ).

Відтак, необхідною умовою для подання до уповноваженого органу заяви про призначення пенсії є наявність у заявника права на пенсію згідно із Законом №2262-ХІІ.

Відповідно до пункту «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, у період з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно з частиною 4 статті 17 Закону України №2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Статтею 17-1 Закону України №2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (звільнення позивача зі служби - 09.09.2022) було врегульовано порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб (далі по тексту - Порядок №393).

Пунктом 2-1 Порядку №393 визначено, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Отже, обчислення календарної вислуги років проводиться із врахуванням пунктів 1,2 Порядку №393, якими визначено, які саме види служби зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Абзацом першим пункту 3 Порядку №393 (в попередній редакції) було визначено, що: «До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:…».

16.02.2022 було прийнято постанову Кабінету Міністрів України №119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393», яка набрала чинності 19 лютого 2022 року, якою абзац 1 пункту 3 Порядку №393 викладено в наступній редакції: «До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах».

Таким чином, з огляду на наведену вище норму вислуга років у пільговому обчисленні враховується при призначенні розміру пенсії, а не права на її призначення.

Окрім того, Порядок №393 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №119 від 16 лютого 2022 року) доповнено пунктом 2-1, згідно з яким для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови. У вказаних пунктах відсутні приписи про зарахування пільгової вислуги років для визначення права особи на призначення пенсії.

Відтак, з огляду на наведене вище, для призначення пенсії за вислугу років за Законом України №2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393 саме в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16 лютого 2022 року.

В даному випадку у спірних правовідносинах для отримання права на призначення пенсії відповідно до положень Закону №2262-ХІІ обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років.

Законом №2262-ХІІ чітко визначені умови призначення пенсій за вислугу років, та зазначено, що пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку, якщо особа звільнена зі служби у період з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Як встановлено з матеріалів справи, наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби від 09.09.2022 № 268-ОС ОСОБА_1 було звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу 09 грудня 2022 року, тобто після внесення вищезазначених змін до Порядку №393 і вже під час дії цього нормативно-правового акта в новій редакції.

На день звільнення зі служби, а саме станом на 09 вересня 2022 року, позивач мав вислугу 23 календарних роки 01 місяць 25 днів, що не відповідає умовам призначення пенсій за вислугу років, визначеним приписами статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Отже, позивач звільнився зі служби 09.09.2022, а для призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України №2262-ХІІ необхідно мати 25 календарних роки та більше. В той же час, його вислуга становить лише 23 календарних роки 01 місяць 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

В даному випадку періоди служби позивача на пільгових умовах, до календарної вислуги для призначення пенсії зараховуватись не можуть, оскільки це суперечить чинним нормам пункту 3 Порядку №393 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119).

Колегія суддів враховує, що Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі №700/668/16-а зазначив, що суб`єкт владних повноважень під час розгляду питання, пов`язаного з реалізацією особою свого права, зокрема, права на соціальний захист, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин між особою та державою, в особі її уповноважених органів.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а, а також від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, оскільки останні сформовані на підставі іншого правового регулювання, а саме з урахуванням положень попередньої редакції Порядку №393, які були чинні до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №119 від 16 лютого 2022 року.

Посилання на висновки, викладені Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 12.09.2023 по справі №120/3350/23, у постанові від 19.09.2023 справі №120/2868/23, у постанові від 18.09.2023 по справі №240/3752/22 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з урахуванням вимог ч.5 ст.242 КАС України, у суду відсутній обов`язок врахування висновків вказаного суду апеляційної інстанції щодо застосування норм права до спірних правовідносин у даній справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у Адміністрації Державної прикордонної служби України були відсутні законні підстави для оформлення документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, оскільки позивач не набув право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст.12 Закону №2262-ХІІ, з огляду на що відповідач діяв в межах вимог чинного законодавства та наданих законом повноважень.

Наведені вище висновки узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 31.08.2023 у справі №200/4951/22, від 15.09.2023 у справі № 380/10714/22, від 18.10.2023 у справі 360/17/23.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищенаведених висновків суду у даній справі, доводи апеляційної скарги про те, що оскільки вислуга років позивача у пільговому обчисленні стажу його роботи на день звільнення становить більше 25 років, а тому у відповідності до пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача направити необхідні документи до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, є помилковими.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо необґрунтованості та безпідставності заявлених позивачем вимог у даній справі до Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Європейського суду з прав людини у певних його рішення, то колегія суддів їх враховує, проте зазначає, що рішення (постанова) суду апеляційної інстанції у даній справі не суперечить їм.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не було доведено обставин на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено (доказано) правомірність власних дій, що є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки дана справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.09.2023 у справі №520/16445/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський