Справа № 400/8930/23
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 р. справа № 400/8930/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство "Південна Аграрно-Експортна Компанія", вул. Виноградна, 22, м. Снігурівка, Баштанський район, Миколаївська область, 57303,

до відповідачівДержавної служби України з безпеки на транспорті, вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150, пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135 Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056,

провизнання протиправною та скасування постанови від 03.07.23 р. № ПШ 018190

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Південна Аграрно-Експортна компанія» (далі позивач або ТОВ «СП ПАЕК») звернулось з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач 1), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № ПШ018190 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8 500 грн.

Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб та залучив до участі у справі в якості другого відповідача Відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області (далі відповідач 2).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що в порушення вимог ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» відповідач склав акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 13.04.23 р. у відношенні власника транспортного засобу ТОВ «СГВП «Агро-Флагман» та направив власнику транспортного засобу запрошення на розгляд справи. Під час розгляду справи власником транспортного засобу надані пояснення та докази, що перевізником є ТОВ «СП ПАЕК» (позивач) і в подальшому відповідач 2 надіслав запрошення позивачу і за результатами розгляду виніс оскаржувану постанову. На думку позивача, факт допущення перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм підтверджується актом № 354272, який складено у відношенні ТОВ «СГВП «Агро-Флагман», а постанову винесено у відношенні ТОВ «СП ПАЕК» (позивача). Також, позивач зазначив, що оскаржувана постанова винесена з порушенням законодавчо визначеного двомісячного строку. Крім того, не допускається використання вимірювального обладнання, яке не пройшло повірку. Позивач також, наголосив, що ним здійснювалось перевезення сипучого вантажу сільськогосподарської продукції (пшениці), а сипучий вантаж здатен змінювати розподіл навантажень на вісі, що виключає вину позивача. Крім того, позивач звернув увагу на відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю та невідповідність довідки.

Відповідач 1 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що ваговий контроль проведено у повній відповідності до чинного законодавства. Так, під час перевірки відповідачем виявлено, що транспортний засіб належить ТОВ «СГВП «Агро-Флагман», а водієм надано ТТН автомобільним перевізником в якій зазначено ТОВ «ПАЕК» і за результатами перевірки встановлено перевищення законодавчо встановлених габаритно-ваговим норм від 5%до 10%, про що складено довідку та акт. Запрошення для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення направлялось ТОВ «СГВП Агро - Флагман» і під час розгляду він повідомив, що транспортний засіб було передано в оренду ТОВ «СП ПАЕК» та надано докази передачі. У зв`язку з тим, що суб`єктом відповідальності є перевізник, відповідачем направлено запрошення позивачу для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення, на яке позивач не забезпечив участь свого представника і відповідачем за результатами розгляду матеріалів винесено оскаржувану постанову, яка на думку відповідача є правомірною та не підлягає скасуванню. Щодо строку застосування адміністративно-господарського штрафу, відповідач зазначив, що ним не порушено строк адже він складає відповідно до Господарського кодексу України шість місяців.

Від відповідача 2 відзив не надходив.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

13.04.23 р. посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області на підставі направлення на перевірку, проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки RENAULT PREMIUM, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «СГВП «Агро-Флагман», а відповідно до наданої водієм ТТН від 12.04.23 р. № 1061 автомобільним перевізником є ТОВ «СП «ПАЕК» на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки складено акт від 13.04.23 р. № 354272, в якому зафіксовано порушення п. 22.5 ПДР, перевозив подільний вантаж згідно ТТН від 12.04.23 року № 1061 (пшениця 27060 кг. насипом), з навантаженням на строєну вісь напівпричепа 26,12 т. при максимально допустимому 24 т., перевищення склало - 2,12 т., або 8,8%.

Відповідачем 2 надіслано на адресу ТОВ «СГВП «Агро-Флагман» запрошення для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення листом від 12.05.23 р. № 34066/32/24-23 на 25.05.23 р.

ТОВ СГВП «Агро-Флагман» надало пояснення та докази, що є власником транспортного засобу, але перевізником виступає ТОВ «СП ПАЕК», якому був переданий зазначений транспортний засіб у платне користування.

ТОВ «СП ПАЕК» відповідачем 2 було направлено запрошення для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення листом від 29.05.23 р. № 38703/32/24-23 на 08.06.23 р., на яке позивач не з`явився.

За результатами розгляду справи (матеріалів) відповідачем 2 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ018190 від 07.07.23 р., якою до ТОВ «СП ПАЕК» (позивача) застосовано штраф в сумі 8500 грн. за порушення абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач не погоджуючись з вищезазначеною постановою звернувся до суду з даним позовом.

Положенням про Державну службі України з безпеки на транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.15 р. передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади. Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Статтею 3 Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті № 1567 від 08.11.06 р. передбачено, що органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України від 30 червня 1993 р. № 3353-ХІІ «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За статтею 33 Закону України від 8 вересня 2005 р. № 2862-IV «Про автомобільні дороги» (далі Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

За пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як передбачено статтею 48 Закону України від 5 квітня 2001 р. № 2344-ІІІ «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-ІІІ), автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 5%, але не більше 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідно до ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що позивачем допущено порушення ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме перевищено габаритно-вагові норми. Так, згідно акту від 13.04.23 р. № 354272 та довідки № 0079416 транспортний засіб RENAULT PREMIUM, номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у платному користуванні у позивача перевозив подільний вантаж (пшеницю) 27060 кг (насипом), з навантаженням на строєну вісь напівпричепа 26,12 т при максимально допустимому 24 т , перевищення склало - 2,12 т. або 8,8%. При цьому, відповідно ТТН від 12.04.23 р. № 1061 та нотаріально посвідченому договору оренди транспортних засобів перевізником є саме позивач. Тому, спірна постанова прийнята правомірно.

Позивач зазначає, що ним перевозився подільний вантаж, який може переміщуватись по всіх осях транспортного засобу під час руху, тому зважування не може дати достовірних результатів. Але автомобіль на ваги заїжджає повільно зі швидкістю 5-6 км на годину, тому така швидкість руху не може привести до зміщення вантажу.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі № 803/1540/16 від 24.07.19 р.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач посилається на те, що складені відповідачем документи не містять інформації щодо проведення повірки вимірювальною технікою-вагами, якими здійснювався габаритно-ваговий контроль. Стосовно цього суд зазначає, що вищезазначені документи, складаються за встановленою формою, яка не містить обов`язкових реквізитів щодо необхідності зазначити інформацію щодо сертифікації вагів. Позивач не надав суду доказів, що ваги, якими здійснювалась зважування не пройшли повірку.

Щодо доводів про відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі та вказане є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування, слід вказати таке.

Дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитком методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Водночас, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України № 3353-ХІІ, статті 33 Закону № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач, суд вважає, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.

Наведене узгоджується з нормативним регулюванням, а саме скасування постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 671 пункту 19 Порядку № 879, в якій було вказано про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку, а пунктом 2 Порядку №879, на який посилається позивач, надаються тільки визначення понять застосованих у Порядку.

Суд критично відноситься до посилання позивача, що акт щодо проведення перевірки складений у відношенні власника транспортного засобу, а спірну постанову винесено щодо позивача, що на його думку це порушує ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, зазначена стаття відповідає наступному змісту «За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за…». Тобто, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до автомобільного перевізника, яким і є у даному випадку позивач. Щодо складання акту, то у ньому дійсно зазначено власника транспортного засобу, яким і є ТОВ «СГВП «Агро-Флагман», під час перевірки тільки ТТН вказувало на те, що перевізником є позивач, тому відповідачем достовірно було встановлено перевізника вже під час розгляду справи з отриманням від власника транспортного засобу нотаріально посвідченого договору. Відтак, розбіжності в зазначені в акті власника транспортного засобу ТОВ «СГВП «Агро-Флагман» і перевізника в постанові позивача, не спростовують вчинення позивачем правопорушення, адже в довідці і в акті зазначено транспортний засіб, що був переданий у платне користування позивачу і саме позивач був автомобільним перевізником, що підтверджено матеріалами справи та до того ж не заперечується позивачем. Також, судом враховано, що позивачу, також було надіслане відповідачем запрошення для участі у розгляді справи, однак позивач своїм правом не скористався і не забезпечив явку свого представника.

Щодо твердження позивача про порушення строку застосування адміністративно-господарського штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно з п. 26 та п. 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Зі змісту статті 250 Господарського кодексу України (далі ГК України) висновується, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб`єктів господарювання за порушення зазначеними суб`єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження.

Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб`єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Другий обмежувальний строк, встановлений у вказаній статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку, що при виявленні факту вчинення суб`єктом господарювання правопорушення під час здійснення господарської діяльності, суб`єкт владних повноважень, ухвалюючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 ГК України. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

У справі, що розглядається, акт проведення перевірки складено 13.04.23 р., а спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнято 03.07.23 р.

Наведене свідчить, що відповідач 2, фактично порушивши строк розгляду справи, передбаченого пунктом 25 Порядку № 1567, але застосував до позивача адміністративно-господарські санкції в межах строку, встановленого статтею 250 ГК України.

Варто зауважити, що вказані строки мають принципово різне значення, адже пункт 25 Порядку № 1567 стосується строку розгляду суб`єктом владних повноважень справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а стаття 250 ГК України визначає строк притягнення до відповідальності за таке порушення, який вираховується з дня його виявлення.

Отже, відповідач 2 застосував адміністративно-господарський штраф в межах шестимісячного строку, передбаченого статтею 250 ГК України, що свідчить про правомірність прийняття постанови.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 16.08.23 р. у справі № 160/12371/22.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивач не надав суду доказів протиправності спірної постанови.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Південна Аграрно-Експортна Компанія» (вул. Виноградна, 22, м. Снігурівка, Баштанський район, Миколаївська область, 57303, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ), Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056), відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз