Справа № 520/459/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питання прийняття позову до розгляду і відкриття провадження

в адміністративній справі та з питання повернення позову

09 лютого 2024 р. справа №520/459/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову

ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до третя особа Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом - Відповідач №1), Військової частини НОМЕР_2 (далі за текстом - Відповідач №2) Військова частина НОМЕР_3
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: 1) визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 28.02.2022 року по 06.04.2023 року без використання посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт; 2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період 28.02.2022 року по 06.04.2023 року з використанням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року, 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; 3) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період 07.04.2023 року по 04.10.2023 року без використання посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт; 4) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період 07.04.2023 року по 04.10.2023 року з використанням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів; 5) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 28.02.2022 року по 31.12.2022 року без урахування січня 2018 року як базового місяця; 6) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2022 року по 31.12.2022 року з урахуванням січня 2018 року як базового місяця; 7) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з січня 2023 року по квітень 2023 року; 8) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100000 грн розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з січня 2023 року по квітень 2023 року; 9) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати не в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з квітня 2023 року по жовтень 2023 року; 10) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у збільшеному до 100000 грн розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період квітня 2023 року по жовтень 2023 року.

Перелічені вище вимоги умотивовані тим, що заявник у період 22.08.2022р.-06.04.2023р. проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 , а у період 07.04.2023р.-04.10.2023р. проходив службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

За викладеними у позові твердженнями під час проходження військової служби суб"єкти владних повноважень допустили неповну виплату грошового забезпечення за рахунок невиплати індексації грошового забезпечення військовослужбовця із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін - січень 2018 рок, за рахунок невиплати окладу за посадою та окладу за військовим званням із використанням прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р. та станом на 01.01.2023р., за рахунок невиплати додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі 100.000,00грн.

У тексті позову було викладено клопотання заявника про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, але без зазначення жодних доводів відносно поважних причин пропуску строку на звернення до суду та без подання жодних доказів на підтвердження таких доводів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.01.2024р. позов був залишений без руху у зв`язку з недоліками в оформленні у вигляді відсутності оформленого у відповідності до ст.ст.160 і 161 КАС України позову в частині відомостей про місцезнаходження відповідачів та третьої особи та в частині викладення обставин і доказів на підтвердження цих обставин стосовно військової частини - місця грошового утримання/забезпечення заявника; юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин.

До суду 19.01.2024р. від представника заявника надійшов процесуальний документ з найменуванням "Заява про усунення недоліків", котра містить виключно виклад власного суб`єктивного тлумачення представником заявника змісту певних норм права, твердження про те, що строк звернення до суду не пропущено. Також зазначено про наявність у відповідачів та третьої особи Електронних кабінетів в системі "Електронний суд" та обґрунтовано правовий статус третьої особи і необхідність її залучення до розгляду даної справи.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 у справі №520/459/24 твердження представника заявника, викладені у заяві від 19.01.2024р., щодо непропуску строку звернення до суду з даним позовом - залишено без задоволення. Продовжено позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 09.01.2024р., на 10 днів з моменту отримання даної ухвали. Встановлено способом усунення недоліків - подання до суду юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин.

Указане рішення суду зумовлено неухильним виконанням приписів ч.1 ст.122 КАС України, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169 КАС України, якими передбачено, що недоліком в оформленні позову є подання позову поза межами визначеного процесуальним законом строку на звернення до суду без заяви (клопотання) про поновлення пропущеного строку та без доказів поважності причин пропуску строку на звернення до суду.

До суду 05.02.2024р. від представника заявника надійшов процесуальний документ з найменуванням "Заява про усунення недоліків", в обґрунтування якої зазначено, що відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; повний розрахунок відповідачем повинен бути проведений у день звільнення зі служби, а строк звернення до суду рахуватися у три місяці з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні. Станом на час виникнення спірних правовідносин та до 18.07.2022 року право позивача на звернення до суду з позовом про стягнення належних йому сум грошового забезпечення взагалі не обмежувалось та не може бути обмежено будь-яким строком. Також зазначено, що позивач проходив військову службу, надано докази щодо деяких періодів безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. Вказано, що після звільненні позивачу продовжили надходити суми грошового забезпечення - в жовтні та листопаді 2024 року, у зв`язку із чим позивач не міг знати, чи будуть порушені його права чи у зв`язку із проблемами з фінансуванням будуть здійсненні всі належні виплати. Лише в січні 2024 року позивач отримав документи від відповідачів, які свідчать про порушення його прав.

До процесуального документу заявника від 05.02.2024р. була приєднана копія довідки Військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2024р. №52, згідно з якою заявник у період 28.02.2022р.-28.04.2022р., 30.04.2022р.-22.05.2022р., 04.06.2022р.-20.06.2022р., 11.12.2022р.-31.12.2022р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв"язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Вирішуючи питання про усунення недоліків в оформленні позову та наявності підстав для прийняття позову до розгляду, суд виходить із таких підстав та мотивів.

За змістом п.9 ч.3 ст.2, ч.2 ст.44, ч.1 ст.45 КАС України учасники справи повинні діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до власних прав і здійснювати реалізацію цих прав таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, і стосовно дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №826/22361/15 та постанови Верховного Суду від 20.04.2022р. у справі №807/627/16.

За правилами ч.1 ст.122 і ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано у межах строку звернення до суду, встановленого законом, а перебіг згаданого строку розпочинається з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення власних прав (інтересів).

З положень наведених норм процесуального закону витікає, що законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення власних прав (інтересів), а й об`єктивної можливості особи знати про існування таких фактів, а тому застосовану законодавцем конструкцію повинна була дізнатись слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення власних прав (інтересів).

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 20.04.2022р. у справі №807/627/16.

Відповідно до ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

19.07.2022 року набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин №2352 (далі - Закон №2352), яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Згідно з п.5 ст.122 КАС України, ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ та з урахуванням ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) і рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05) строк заявлення вимог про оплату праці (винагороду за службу) може бути збільшений до 3 місяців від дати коли особі стало відомо про існування порушеного права.

Відтак, унесенням до Кодексу законів про працю України вказаних змін законодавець, виклавши у новій редакції ч.1 та ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України, увів строки звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати.

При цьому, суд вважає, що правова категорія "заробітна плата", правова категорія "оплата праці" та правова категорія "грошове забезпечення" за правовою природою та суттю є ідентичними.

Зміст абзацу 1 ч.2 ст.122 КАС України указує на те, що початок перебігу строку звернення до суду пов`язується з днем коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що за загальним правилом про існування порушеного права на належну оплату праці заявнику не могло бути невідомо як пізніше від останньої календарної дати кожного конкретного календарного місяця (у межах якого отримувалось грошове забезпечення), так і пізніше від дати звільнення з військової служби (стосовно останнього календарного місяця служби).

Згідно з п.8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260) грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.

Звідси слідує, що строк звернення до суду військовослужбовця Збройних Сил України з урахуванням наведених вище міркувань може бути збільшений до 4 місяців від календарної дати отримання у власність коштів у якості грошового забезпечення, позаяк у поточному календарному місяці військовослужбовець Збройних Сил України може отримувати грошове забезпечення за минулий календарний місяць.

Натомість, наведене представником позивача тлумачення положень ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ, згідно з яким ймовірна недоплата у межах кожного окремого календарного місяця трансформується у загальну недоплату при звільненні із служби суд вважає помилковим, позаяк найманий публічний працівник має фізичну змогу перевірити правильність та повноту оплати праці за кожен окремий календарний місяць, а настання події звільнення зумовлює у роботодавця виникнення обов"язку проведення оплати праці за останній календарний місяць служби та проведення платежів, пов"язаних саме із звільненням, а не часом усієї попередньої публічної служби особи.

Подальші події отримання особою консультацій правового характеру від будь-яких осіб (у тому і у межах професійної правничої допомоги адвоката), а також отримання будь-яких письмових документів з приводу обчислення грошового забезпечення у відповідь як на власні звернення, так і на адвокатські запити об"єктивно не здатні змінити дату обізнаності учасника суспільних відносин з фактом порушеного права, позаяк є: 1) суто формуванням власної правової позиції з приводу незгоди із відповідністю закону управлінських волевиявлень суб"єктів владних повноважень у сфері фінансового забезпечення військовослужбовця та 2) початком процедури реального захисту порушеного права (інтересу).

Від дати складання позову в Електронному кабінеті ЄСІТС 05.01.2024р. у межах строку у 4 місяці знаходяться вимоги до 05.09.2023р.

Отже, у межах строку звернення до суду згідно з ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ заявником заявлені вимоги стосовно грошового забезпечення за період 01.09.2023р.-04.10.2023р.

У цьому контексті також слід звернути увагу на те, що відповідно до п.1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 року № 322-VIII, з наступними змінами та доповненнями, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, обмеження щодо застосування строків, визначених ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ, скасовано з 30.06.2023р.

Системний аналіз положень ч.1 ст.233 та ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ у часових межах існування цих юридичних норм у зіставленні з нормами п.1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України, згідно із якими під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, дає підстави для наступних висновків:

- норми ч.5 ст.122 КАС України є загальними нормами для правовідносин з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, відносно норм іншого закону, які встановлюють інший строк звернення до суду у спорах, що виникають з цих правовідносин (публічної служби);

- стаття 122 КАС України, зокрема ч.5 цієї статті, не містить норм, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебували (перебувають) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці;

- строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення заробітної плати визначений у ст.233 КЗпП України, норми якої є для цих (спірних) правовідносин спеціальними відносно приписів ч.5 ст.122 КАС України, які є загальними і з них не можна прямо зробити висновок стосовно строків звернення до суду для захисту права на заробітну плату;

- з 19.07.2022 року для звернення до адміністративного суду з таким позовом, як даний, передбачений тримісячний строк (ч.1 ст.233 КЗпП України), відлік якого треба починати з 19.07.2022 року, тобто з дати набрання чинності Законом №2352-ІХ;

- відтак тримісячний строк для звернення з цим позовом до адміністративного суду завершився 19 жовтня 2022 року, проте на підставі пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України був продовжений до 30 червня 2023 року.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 07.12.2023 року у справі №990/242/23, від 29.11.2023 року у справі №990/233/23.

З огляду на положення наведених норм права, доводи позову та приєднані до позову докази, суд доходить до переконання про те, що заявником пропущено тримісячний строк звернення до суду за вимогами стосовно грошового забезпечення по 31.08.2023р. (за виключенням вимог стосовно грошового забезпечення за період 01.09.2023р.-04.10.2023р.), оскільки представник позивача подав даний позов до суду лише 05.01.2024 року.

Суд вважає, що проходження громадянином військової служби в умовах повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України дійсно здатне призвести до фізичної неможливості вчинення процесуальної дії з подання позову, але виключно у разі наявності об"єктивно нездоланних та непереборних чинників, котрі заважають цьому.

Сама ж по собі обставина проходження громадянином військової служби (у тому числі і під час дії правого режиму воєнного стану) не є поважною причиною поновлення пропущеного строку звернення до суду безвідносно до конкретної життєвої ситуації особи.

Згідно з ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зауважує, що до поданого на вимогу суду процесуального документу заявника від 05.02.2024р. була приєднана копія довідки Військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2024р. №52, згідно з якою заявник у період 28.02.2022р.-28.04.2022р., 30.04.2022р.-22.05.2022р., 04.06.2022р.-20.06.2022р., 11.12.2022р.-31.12.2022р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв"язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

В контексті спірних правовідносин суд повторно звертає увагу, що правила та процедури оплати часу служби військовослужбовців по лінії Міністерства оборони України деталізовані приписами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197; далі за текстом - Порядок №260).

Згідно з п.8 Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий.

Суд вважає, що у кореспонденції з положеннями ст.233 Кодексу законів про працю України у редакції Закону України від 01.07.2022р. №2352-ІХ норми п.8 Розділу І Порядку №260 виключають виникнення у суб"єкта владних повноважень обов"язку провести на календарну дату звільнення особи з військової служби усі виплати усі за попередні календарні місяці служби, котрі не пов"язані саме з подією звільнення.

Водночас із цим, відомості складеної відносно заявника довідки Військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2024р. №52 дозволяють суду визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із вимогами про належну виплату грошового забезпечення за період 28.02.2022р.-31.12.2022р.

При вирішенні питання про відкриття провадження, зважаючи на ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. по справі Щокін проти України (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011р. по справі Серков проти України (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що зміст принципу "належного урядування" був розтлумачений Європейським судом з захисту прав людини, зокрема, у справах "Лелас проти Хорватії" та "Рисовський проти України" та полягає у тому, що "держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу", а "…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…".

Тобто, виходячи з принципу "належного урядування", державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді відкриття провадження у справах, строк звернення до суду в яких не дотримано.

Отже, оскільки від дати складання позову в Електронному кабінеті ЄСІТС - 05.01.2024р. у межах строку у три місяці знаходяться вимоги до 05.10.2023р., то враховуючи п.8 Розділу І Порядку №260 та враховуючи відсутність встановленої конкретної дати для виплати щомісячного грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України, суд вважає своєчасно поданим позов в частині вимог про виплату належного грошового забезпечення за період з 01.09.2023р.-04.10.2023р.

Стосовно доводу представника заявника про те, що позивач залучався до здійснення бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України протягом усього часу проходження військової служби і ця обставина підтверджується щомісячним отриманням додаткової винагороди у розмірі 30.000,00грн. у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 від 28.02.2022 року суд зазначає, що за змістом КМУ від 28.02.2022р. №168 обставини отримання додаткової винагороди у розмірі 30.000,00грн. опосередковано здатні підтвердити виключно обставини проходження громадянином відповідної категорії військової служби у період дії правового режиму воєнного стану, а обставини отримання додаткової винагороди у розмірі 100.000,00грн. опосередковано здатні підтвердити обставини особистої та безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або у виконанні згаданих цією постановою заходів.

Докази існування достатніх обставин про поважні причини пропуску строку звернення до суду відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.79, ч.1 ст.123, ч.2 ст.123, ч.4 ст.161, ч.6 ст.161 КАС України повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021р. по справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, де указано, зокрема, що суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою.

Окрім того, і у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 01.06.2023р. по справі №300/4156/22 суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість Позивачем у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову. Такі обставини наводяться Позивачем у відповідній заяві, підтверджуються доказами та оцінюються судом на предмет об`єктивної неможливості подати позов за правилами, визначеними КАС України.

Указане обумовлено тим, що згідно з п.5 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує - чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними і у силу ч.2 ст.19 Конституції України не має повноважень діяти у будь-який інший спосіб, у тому числі витребовувати докази з власної ініціативи або відкладати вирішення даного питання на подальше з метою пересвідчення в обізнаності позивача як учасника суспільних відносин із станом власних прав (інтересів) та обовязків.

Отже, саме на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд повинен визначитись із достатністю підстав для визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними, для чого повинен дослідити та оцінити саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог ч.2 ст.122, ч.1 ст.123, ч.6 ст.161, ч.1 ст.169, ч.2 ст.171 КАС України.

Відтак, позивач під час звернення до суду у тексті відповідного процесуального документа повинен зазначити дату обізнаності з порушенням права та подати на підтвердження власних доводів з даного приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази, а суд повинен перевірити юридичну спроможність та фактичну доказанність задекларованого позивачем твердження, але не має обов`язку у разі невиконання позивачем вимог процесуального закону у цій частині за власною ініціативою пересвідчуватись у справжньому існуванні будь-яких інших причин пропуску строку звернення до суду, окрім тих, які були зазначені власне позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 6 ст.161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Доводи заявника з приводу строку звернення до суду із вимогами про належну виплату грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.01.2023р.-31.08.2023р. у даному конкретному випадку наразі не можуть бути визнані переконливими та достатніми у розумінні п.5 ч.1 ст.171 КАС України для висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду, але зміст обраних заявником аргументів явно та очевидно не виключає ймовірності існування дійсних перешкод у своєчасному зверненні до суду, а тому обгрунтованість цих доводів підлягає перевірці доказами, котрі мають знаходитись у відповідача і не можуть бути витребувані судом на даному етапі відправлення правосуддя.

Оскільки матеріали позову за іншими критеріями не містять явних та очевидних у розумінні ст.ст.21, 25, 26, 45, 160, 161, 171, 172 КАС України перешкод для початку процедури вирішення ініційованого спору у порядку адміністративного судочинства, то суд вважає за справедливе прийняти рішення про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.12 та ч.4 ст.257 КАС України на ініційований спір не поширюється дія імперативного правила відносно форми адміністративного судочинства.

Ознак існування значного суспільного інтересу до розгляду справи не виявлено.

Наміру взяти участь в усному слуханні справи заявник не висловив, клопотання про форму судочинства не подав.

Причина виникнення спору, характер відносин, обсяг та зміст обставин - предмету доказування, сформульована заявником матеріально-правова вимога та доводи позову не спричиняють виникнення потреби у проведенні усного слухання справи.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 121-123, 160, 161, 171, 173, 175, 241-243, 248, 256, 257, 262, 263, 295 КАС України, суддя, -

ухвалив:

1.Визнати достатніми підстави для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду в частині вимог позивача про належну оплату грошового забезпечення військовослужбовця за період 28.02.2022р.-31.12.2022р.

2.Поновити строк звернення до суду у справі №520/459/24 із вимогами про належну оплату грошового забезпечення військовослужбовця за період 28.02.2022р.-31.12.2022р.

3.Питання про наявність підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду в частині вимог позивача про належну оплату грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.01.2023р.-31.08.2023р. та про поновлення пропущеного строку звернення до суду із цими вимогами вирішити під час розгляду справи по суті після отримання необхідних доказів від відповідачів.

4.Прийняти позов до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі. Копії даної ухвали направити учасникам справи з урахуванням належності до кола суб`єктів владних повноважень та відомостей про офіційні адреси в ЄСІТС. Роз`яснити, що надсилання процесуальних документів буде здійснюватись за указаними у позові адресами сторін. Сповістити, що інформація відносно справи може бути отримана за посиланням: http://court.gov.ua/fair/sud2070.

5. Здійснювати розгляд та вирішення справи одноособовим складом суду у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

6. Зобов`язати відповідачів подати до суду: 1) відзив на позов, де чітко та однозначно зазначити про те, які з викладених у позові обставин визнаються, а які заперечуються; 2) усі докази на підтвердження власних аргументів проти позову, а також повного, вичерпного і всебічного висвітлення обставин спору і спростування доводів заявника, зокрема, але не виключно: докази про обставини та умови проходження заявником військової служби із відображенням дати зарахування на кожну нову штатну посаду та звільнення/переміщення/переведення; докази про особисту та безпосередню участь заявника у бойових діях або про участь у виконанні згаданих у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 заходів у розрізі кожного окремого календарного дня за період служби 28.02.2022р.-04.10.2023р.; докази про виплату заявникові індексації грошового забезпечення військовослужбовця, про процедуру та алгоритм розрахунку грошового забезпечення військовослужбовця за період 28.02.2022р.-04.10.2023р., про причини невиплати індексації грошового забезпечення; докази про алгоритм обчислення грошового забезпечення заявника за усіма розрахунковими елементами (видами грошового забезпечення) за період 28.02.2022р.-04.10.2023р.; документи про безпосередню та особисту участь заявника у бойових діях (загаданих у постанові КМУ від 28.02.2022р. №168 заходах) протягом періоду 28.02.2022р.-04.10.2023р.; документи про призначення, нарахування та виплату заявникові додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період 28.02.2022р.-04.10.2023р.; копії документів про функціональні обов`язки заявника як військовослужбовця у період 28.02.2022р.-04.10.2023р.; копії документів про місце виконання заявником обов`язків за посадою чи обов`язків військової служби у розмірі кожного календарного дня за період 28.02.2022р.-04.10.2023р.; довідку установленого зразка за підписом командира (особи, котра виконує повноваження командира) військової частини про участь заявника безпосередньо у бойових діях або безпосередньо у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період 28.02.2022р.-04.10.2023р.; бойові донесення, бойові накази, бойові розпорядження, складені відносно підрозділу, де проходив фактичну службу заявник протягом періоду 28.02.2022р.-04.10.2023р.; копії рапортів командира підрозділу, де заявник проходив фактичну службу протягом 28.02.2022р.-04.10.2023р. з приводу призначення додаткової грошової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 у розмірі 100.000,00грн.; документ про виплату командиру підрозділу , де заявник проходив фактичну службу протягом 28.02.2022р.-04.10.2023р. додаткової грошової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 підвищеної до 100.000,00грн.; докази відповідності закону управлінських волевиявлень субєктів владних повноважень з приводу розміру виплаченої заявникові додаткової грошової винагороди у порядку постанови КМУ від 28.02.2022р. №168 за період 28.02.2022р.-04.10.2023р.; відомості з приводу знаходження заявника у стані тимчасової непрацездатності, у відпустці, інших процедурах, де не відбувається виконання обов`язків за військовою посадою чи обов`язків військової служби за період 28.02.2022р.-04.10.2023р., тощо; 3) письмові пояснення та докази з приводу існування поважних причин ненадання відзиву на позов, 4) заяви про наявність наміру на вчинення відповідної процесуальної дії, котра залежить виключно від розсуду особи (подання відповіді на відзив та заперечень); 5) визначитись стосовно загального позовного провадження/усного слухання справи - у строк не пізніше 15 днів з дати одержання цієї ухвали.

Розяснити відповідачам, що обставини фактичної дійсності, котрі підлягають підтвердженню документами із секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно" можуть бути визнані відповідачами у письмових процесуальних документах згідно з ч.1 ст.78 та п.4 ч.2 ст.162 КАС України без подання до суду оригіналів чи копій згаданих документів.

Зобов`язати третю особу у цей же строк та у цьому ж порядку подати до суду письмові пояснення по суті заявленого позову.

4. Запропонувати подати до суду відповідь на відзив та заперечення протягом трьох календарних днів від одержання відповідних процесуальних документів разом з доказами про таку дату. Роз`яснити, що про неможливість подання доказів слід письмово повідомити суд протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонувати подати до суду заяви про наявність наміру на вчинення відповідної процесуальної дії, котра залежить виключно від розсуду особи (подання відповіді на відзив та заперечень) - у строк не пізніше 15 днів з дати одержання цієї ухвали.

5. Роз`яснити наявність процесуальних прав і обов`язків, передбачених ст.44, 45, 47, 60, 131 КАС України та неприпустимість як зловживання процесуальними правами, так і недобросовісного виконання процесуальних обов`язків.

6. Роз`яснити, що ухвала набирає законної сили з моменту підписання, оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко