Справа № 460/835/24
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви в частині позовних вимог
07 лютого 2024 року м. РівнеСправа №460/835/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., після одержання позовної заяви:
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.
Ухвалою судді від 25.01.2024 позовна заява залишалася без руху. Позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення ухвали шляхом подання суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, яке було виплачено йому період з 15.08.2019 по 08.09.2021 на виконання рішень суду у справах №460/3075/18 та №460/424/21, та належних доказів в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку.
05.02.2024 на виконання вказаної ухвали позивачем подано заяву (вх.№8625/24) про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (ч.2 ст.171 КАС України).
Вирішуючи заяву про поновлення позивачу строку звернення з позовом до адміністративного суду, суд враховує таке.
Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
За змістом положень статті 122 КАС України цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Зі змісту позовної заяви суд встановив, що позивач просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити йому середнє грошове забезпечення, обраховане відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, за затримку повного розрахунку при звільненні зі служби за весь час цієї затримки, а саме: за період з 21.10.2017 по день фактичного розрахунку 25.12.2023 включно.
Підстави для виплати такого середнього грошового забезпечення пов`язує з виконанням відповідачем трьох судових рішень у справах №460/3075/18, №460/424/21 та №460/9145/21 у період з 15.08.2019 по 25.12.2023.
Разом з тим, позов пред`явлено 24.01.2024 шляхом його надіслання 22.01.2024 засобами поштового зв`язку, тобто в частині виплат щодо розрахунку на підставі судових рішень у справах №460/3075/18 та 460/424/21 за період з 15.08.2019 по 08.09.2021 з пропуском встановленого законом місячного строку звернення до адміністративного суду.
В заяві про поновлення пропущеного строку позивач покликаючись до положень статті 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022), а також до судової практики, сформованої Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №260/3564/22 та Верховним Судом у справі №520/8343/22, вважає, що не пропустив строк звернення до адміністративного суду з цим позовом, оскільки положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України. Крім того, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів зауважив, що положення статті 233 КЗпП України в редакції після 19.07.2022 поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою чинності.
Судом не може бути прийнято до уваги покликання позивача на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25.01.2024 у справі №520/8343/22 з огляду на те, що останні стосуються спорів, які виникли у зв`язку невиплатою позивачу належних при звільненні сум, а саме: грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, які позивач отримував під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум; додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». При цьому, питання стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не було предметом касаційного розгляду у цій справі, оскільки судом першої інстанції відмовлено у задоволенні таких вимог з підстав їх передчасності та позивачем не було оскаржено рішення в цій частині.
Не можуть бути взяті до уваги і покликання позивача на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 у справі №260/3564/22 з огляду на те, що вони стосуються ненарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Посилаючись на висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у справі №260/3564/22 та Верховним Судом у справі №520/8343/22, позивач помилково ототожнює правову природу невиплати роботодавцем передбачених чинним законодавством України обов`язкових грошових допомог та додаткових винагород із середнім заробітком (грошовим забезпеченням) за час затримки розрахунку при звільненні.
Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України Про оплату праці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст.4 КАС України).
Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до частин 1, 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.
Разом з тим, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності справи від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».
Отже, законодавцем, встановленими строками, обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.
З огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування таких правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.
Таким чином, обмеження права позивача на звернення до суду із цим позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку (в частині позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судому у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
У постанові від 13.02.2019 у справі № 130/1001/17, на підставі аналізу положень статей 346 та 347 КАС України, Верховний Суд зазначив, що висновки, які містяться в рішеннях судової палати касаційного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів касаційного суду, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів касаційного суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.
Враховуючи викладене, суд зауважує, що оскільки правовий висновок щодо строку звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Великою Палатою Верховного Суду не висловлений, то правовий висновок щодо застосування у подібних правовідносинах положення частини п`ятої статті 122 КАС України, сформований Верховним Судому у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.02.2021 у справі № 240/532/20, має перевагу над висновками Верховного Суду, висловленими в ході касаційного розгляду справи.
Відтак, посилання позивача на приписи статті 233 КЗпП України, як на підставу поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з цим позовом в частині позовних щодо стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, яке було виплачено йому період з 15.08.2019 по 08.09.2021 на виконання рішень суду у справах №460/3075/18 та №460/424/21, є помилковими.
Крім того, суд зауважує, що строки звернення за кожною підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід обраховувати окремо.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.02.2022 у справі №300/3142/20.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права у вищевказаній частині позовних вимог протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено та доказами не підтверджено.
За приписами ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позов пред`явлено позивачем 24.01.2024 шляхом його надіслання 22.01.2024 засобами поштового зв`язку, то позовну заяву в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, яке було виплачено позивачу за період з 15.08.2019 по 08.09.2021 на виконання рішень суду у справах №460/3075/18 та №460/424/21, слід повернути позивачу.
Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч.8 ст.169 КАС України).
Керуючись статтями 123, 169, 241, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати неповажними причини пропуску строку звернення з позовом до адміністративного суду та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду за вх.№8625/24 від 05.02.2024.
Позовну заяву в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, яке було виплачено позивачу за період з 15.08.2019 по 08.09.2021 на виконання рішень суду у справах №460/3075/18 та №460/424/21, - повернути позивачу.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повну ухвалу складено 07 лютого 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко