Справа № 260/9222/23
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 лютого 2024 року м. Ужгород№ 260/9222/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Пшевлоцька К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - не з`явився,

відповідачів: Міністерство юстиції України, представник - не з`явився,

Державне підприємство "Національні інформаційні системи", представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошується вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 09 лютого 2024 року.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії.

30 жовтня 2023р. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду позовну заяву було залишено без руху та вказано ряд недоліків, які потребували усунення. (а.с. 12 т.1)

На виконання даної Ухвали була подана заява про усунення недоліків ( а.с. 20 т1.) та була подана заява про збільшення позовних вимог (а.с. 37 т.1)

20 листопада 2023р. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду забезпечуючи право особи на отримання судового захисту, який є змістом поняття "доступу до правосуддя" було відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Призначено підготовче судове засідання та зобов`язано сторони подати документи на підтвердження заявлених позицій. В підготовчому судовому засіданні було з`ясовано ряд обставин.

11 грудня 2023 р. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи", в частині визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №483/5 від 08.02.2021 року «про задоволення скарги в частині блокування доступу державному реєстратору Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці -залишено без розгляду, з тих підстав, що документи які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду з 2021р. матеріали справи не містять. Підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними з 2021р., відсутні.

11 грудня 2023 р. Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. (а.с.88 т.1). Після винесення Ухвали суду про залишення частини позовних вимог без розгляду обсяг позовних вимог до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" залишився наступним:

- Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 31.08.2023 №3114/5 Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 в частині блокування доступу державному реєстратору Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 міс.

- Зобов`язати Державне підприємство "Національні інформаційні системи" відновити доступ державному реєстратору Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому від представника Міністерства юстиції України до суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду вказане клопотання було задоволено.

Відповідно до ч.1-3 ст.195 КАС України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

По технічним причинам з`єднання представника відповідача в режимі відео конференції не відбулося, що підтверджується відповідним документом.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні була відсутня по вказаним вище причинам, однак в попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечила та просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явилася, однак в попередніх засіданнях проти задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відновлення доступу до Державного реєстру речових прав заперечила та пояснила, що відновлення відбувається автоматично після того як відпадає підстава такого блокування.

Також зазначила, що відповідач 2 не здійснює владних управлінських функцій на основі законодавства, а функція з надання, блокування та анулювання доступу до реєстру є суто технічною, яка полягає в адмініструванні реєстру.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов в частині визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 31.08.2023 №3114/5 та зобов`язання відновити державному реєстратору доступ до Державного реєстру речових прав на майно.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вказане, суд вважає, що вжито всіх заходів для належного повідомлення сторін про дату, час та місце проведення судового засідання та не вбачає причин для повторного відкладення розгляду справи.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін під час судового розгляду, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу.

Після винесення Ухвали суду про залишення частини позовних вимог без розгляду обсяг позовних вимог до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" залишився наступним:

- Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 31.08.2023 №3114/5 Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 в частині блокування доступу державному реєстратору Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 міс.

- Зобов`язати Державне підприємство "Національні інформаційні системи" відновити доступ державному реєстратору Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що Наказом Міністерства Юстиції №3114/5 від 31.08.2023 року:

1.Тимчасово блоковано доступ державному реєстратору Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3(три) місяці.

2. Виконання цього наказу покладено на державне підприємство «Національні інформаційні системи».

Оскаржуваний наказ прийнято на підставі Акту від 31.08.2023 №4801/19.1.1/23 за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області.

Згідно матеріалів перевірки за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію обтяження від 19.10.2022 №52787626, поданої Фізичною особою -Заявником, державним реєстратором ОСОБА_1. прийнято рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 19.10.2022№ 65185003, на підставі якого запис про арешт №6955047 із Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна перенесено до спеціального розділу Державного реєстру прав №48185742 та припинено вищезазначений арешт, накладений на 14 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , особа майно(права) якої обтяжуються - Заявник; підстава накладення арешту - Постанова міського відділу ДВС від 03.04.2008 №13-374.

До Заяви додано Постанову ВДВС у місті Мукачево Закарпатської області Південно-Західного МУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про закінчення виконавчого провадження від 06.09.2022 ВП №13-374.

При проведенні перевірки реєстраційних дій на предмет дотримання вимог законодавства в сфері державної реєстрації, яке діяло на момент проведення реєстраційних дій державним реєстратором, Комісія виходила з того, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав.

Однією із засад державної реєстрації прав є те, що внесення відомостей до Державного реєстру прав відбувається виключно на підставах та в порядку, визначених Законом (пункт 4 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до пункту 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом, іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.

Ч. 3 ст. 10 Закону, п. 12 Порядку №1127, передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно з частиною восьмою статті 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 27 Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, об?єкт незавершеного будівництва, майбутній об?єкт нерухомості.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 10 Закону державним реєстратором є державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 24 Закону державний реєстратор відмовляє в державній реєстрації, якщо документи подано до неналежного суб?єкта державної реєстрації прав, нотаріуса.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (абзац перший частини другої статті 24 Закону).

Таким чином, державним реєстратором ОСОБА_1., порушено вимоги статей 3,10,24 Закону, пункту 12 Порядку №1127, оскільки проведено державну реєстрацію неналежним суб?єктом державної реєстрації прав.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004 (далі Закон №1952-ІV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону №1952-ІV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За правилами статті 3 Закону №1952-ІV, загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості та державної реєстрації прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №1952-ІV, державній реєстрації прав підлягають такі обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; обтяження гарантійної частки будівництва об`єкта нерухомого майна (далі - гарантійна частка) відповідно до Закону України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому"; обтяження спеціального майнового права на неподільний об`єкт незавершеного будівництва/майбутній об`єкт нерухомості на користь особи, яка сплатила частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості відповідно до Закону України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому"; обтяження спеціального майнового права на неподільний об`єкт незавершеного будівництва/майбутній об`єкт нерухомості, спеціальне майнове право на який зареєстровано за особою, яка сплатила частково ціну такого об`єкта, на користь замовника будівництва/девелопера будівництва відповідно до Закону України "Про гарантування речових прав на об`єкти нерухомого майна, які будуть споруджені в майбутньому"; обтяження спеціального майнового права на подільний об`єкт незавершеного будівництва відповідно до частини другої статті 27-2цього Закону; обтяження права власності на об`єкт нерухомого майна на користь замовника будівництва/девелопера будівництва відповідно до частини третьої статті 27-3 цього Закону; інші обтяження відповідно до закону.

За вимогами статті 12 Закону №1952-ІV, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.

Відповідно до статті 6 Закону №1952-ІV, організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону №1952-ІV, державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 24 Закону №1952-ІV, підстави для відмови в державній реєстрації прав: документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

За правилами частини другої статті 24 Закону №1952-ІV, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Суд зазначає, що державний реєстратор ОСОБА_1. приймаючи рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 19.10.2022 № 65185003, на підставі якого запис про арешт №6955047 із Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна перенесено до спеціального розділу Державного реєстру прав № 48185742 та припинено вищезазначений арешт, накладений на 14 частину квартири, розташованої аз адресою: АДРЕСА_1 , діяв у повній відповідності до пункту 4 частини першої статті 24 Закону №1952-ІV, позаяк державному реєстратору заявником додано до заяви постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.09.2022 року ВП №13-374, старший державний виконавець ВДВС від 03.04.2008 року №13-374, яка посвідчувала факт припинення обтяження на відповідне нерухоме майно.

Водночас, підстави для державної реєстрації прав чітко визначені у статті 27 Закону №1952-ІV.

Так, за правилами частини другої цієї статті, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:

1)судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили;

2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;

3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості;

4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, чи його дубліката;

5-1) договору купівлі-продажу неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості (перший продаж), договору про участь у фонді фінансування будівництва, на виконання яких сплачено частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості;

5-2) заяви про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на всі майбутні об`єкти нерухомості, що є складовими частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва, та обтяження речових прав на майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки;

5-3) заяви про зміну гарантійної частки (у тому числі у зв`язку із зміною проектної документації на будівництво);

6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості;

7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Згідно матеріалів справи на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Мукачево Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало ВП №13-374 відкрито на підставі виконавчого листа №2-203/08 виданий 17.03.2008 року про звернення стягнення на предмет іпотеки: частину квартири, розташовану за адресою: Закарпатська обл., м. Мукачево, що належить ОСОБА_2 .

Відповідно до листа голови правління ВАТ «Електронбанк» №7342/14/17 у ОСОБА_2 (Заявника) відсутня заборгованість по кредиту отриманому в Закарпатському відділенні ВАТ «Електронбанк», згідно Кредитного договору №KF 40477 від 25.07.2009 року.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Мукачево Мукачівського району Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Веремчук О.І. закінчено виконавче провадження від 06.09.20322 року по виконавчому провадженню №13-374.

Вказані документи 19.10.2022 року було подано до державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1. на підставі чого було припинено дію обтяження №48185742 від 04.04.2008 накладеного постановою державного виконавця міського відділу ДВС №13-374 від 03.04.2008 року на майно Пфайфер Й.Й. в тому числі і про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На день винесення рішення державного реєстратора жодної правової підстави для продовження дії обтяження відповідного нерухомого майна не було, як і жодного іншого способу припинити відповідне обтяження.

Державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень від 19.10.2022 № 65185003, на підставі якого запис про арешт №6955047 із Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна перенесено до спеціального розділу Державного реєстру прав № 48185742 та припинено вищезазначений арешт, накладений на 14 частину квартири, розташованої за адресою: Закарпатська обл., м. Мукачево.

Відповідачем 1 додаючи до відзиву лист ГУНП в Закарпатській області від 15.02.2023 року "Про надання інформації" в якому зазначено, що у провадженні сектору дізнання Мукачівського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до ЄРДС за №0001214 від 10.12.2022 року , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.358 КК України, де досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановленому місці, невідома особа склала та підробила від імені старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби постанову про закінчення виконавчого провадження та лист голови правління ВАТ «Електронбанк» про відсутність у ОСОБА_2 заборгованості по кредиту, а тому запитують, - чи проводилася перевірка обовязків і завдань державного реєстратора?, та як саме мав діяти державний реєстратор в даній ситуації? ( а.с. 182 т1.)

Однак ні відповідачу 1 при проведенні перевірки, ні суду при розгляді даної справи не додано вироку, який прийнято в межах даного кримінального провадження.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод №1 від 20.03.1952, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Як і поняття цивільних прав і обов`язків, концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Стаття 1 Першого протоколу, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (рішення ЄСПЛ Броньовський проти Польщі). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між загальною суспільною потребою та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення Спорронг та Льоннрот проти Швеції від 23.09.1982 а також рішення Брумареску проти Румунії).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, а у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування (рішення ЄСПЛ у справах: Максименко та Герасименко проти України від 16.05.2013, Андрій Руденко проти України від 21.12.2010, Сук проти України від 10.03.2011,East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014,Новоселецький проти України від 22.02.2005).

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 3114/5 від 31.08.2023 року в частині блокування доступу державному реєстратору Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці.

В частині задоволення вимог щодо зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» відновити доступ державному реєстратору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слід відмовити, оскільки відповідач 2 не здійснював як суб`єкт владних повноважень будь-яких дій, які б порушували охоронювані законом інтересів позивача.

Скасування Наказу, яким обмежено доступ державному реєстратору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або сплив строку такого обмеження є самостійною підставою для уповноваженого органу поновити такий доступ.

Аналізуючи відзив відповідача 2 від 01.12.2023р.(а.с. 137 Т1) в якому зазначено на підставі чого відбулося блокування доступу державному реєстратору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься висновок, що відповідно до вимог підпункту 10-6 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. N 209 «Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» доступ державного реєстратора до Державного реєстру прав поновлюється тільки після перевірки Міністерством юстиції відповідності такого державного реєстратора вимогам, установленим законодавством, у тому числі вимогам, встановленим підпунктом 10-4 цього пункту.

Однак вказана позиція відповідача 2 та наведені вище дії відповідача 1 з 01.01.2024р. будуть протиправними та незаконними, оскільки підпункт 10-4 пункту 1 виключено на підставі Постанови КМ України № 1309 від 12.12.2023 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців»

Оскільки строк, вказаний в Наказі від 21.07.2023 сплив в серпні 2023р., а підпункт 10-4 пункту 1 виключено на підставі Постанови КМ України № 1309 від 12.12.2023 то доступ Позивачці має бути поновлено.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги наведене суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 31.08.2023 №3114/5 "Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 ", яким тимчасово заблоковано державному реєстратору Тячівської міської ради Закарпатської області ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк