Справа № 520/2161/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 р. Справа № 520/2161/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., м. Харків, повний текст складено 26.07.23 по справі № 520/2161/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач), у якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті суми пенсії в розмірі 202 274,09 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 року у справі № 520/23851/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму пенсії у розмірі 202 274,09 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 року у справі № 520/23851/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність відмови ГУ ПФУ в Харківській області у виплаті ОСОБА_1 за її заявою, поданою у порядку, передбаченому ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 01.01.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ), різниці пенсії її чоловіка ОСОБА_2 у сумі 202274,09 грн, розрахованої на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/23851/21, яка відповідачем не була виплачена на день смерті ОСОБА_2 .

З урахуванням того, що позивач є дружиною померлого пенсіонера, проживала разом з ним на день його смерті та звернулась до відповідача з дотриманням строків, передбачених законом, наполягала на наявності у неї права на отримання нарахованої, але не виплаченої її чоловіку у зв`язку з його смертю вказаної суми пенсії.

Посилання відповідача у листі від 13.12.2022 №12920-20662/Д-03/8-2000/22 на те, що ОСОБА_1 не є стороною по справі № 520/23851/21, а тому для отримання належних коштів їй необхідно звернутися до суду для заміни стягувача, вважає такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки ст.61 Закону № 2262-ХІІ, на підставі якої позивач звернулася до відповідача з вищевказаними вимогами, крім прямого обов`язку органами Пенсійного фонду України виплатити членам сім`ї, в тому числі, дружині, померлого пенсіонера, які мають право, недоотриману ним за життя пенсію, не містить будь-яких застережень щодо заміни стягувача по справі. До того ж, заміна стягувача в даній категорії справ не є належним способом захисту, про що раніше було зазначено Верховним Судом (ухвала від 07 вересня 2022 року у справі № 520/19364/2020).

Безпідставними, на переконання позивача, є також посилання відповідача про те, що виплати, встановлені рішенням суду, не є недоотриманою пенсією, оскільки рішенням від 26.01.2022 у справі № 520/23851/21 було встановлено саме порушення відповідачем законного права ОСОБА_2 на отримання пенсії з 01.12.2019, розрахованої у відповідності до довідки про розмір грошового забезпечення.

В подальшому, 14.06.2023 позивачем було подано до Харківського окружного адміністративного суду докази понесених судових витрат на отримання правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/2161/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 202274,09 грн (двісті дві тисячі двісті сімдесят чотири грн. 09 коп.), яка належала ОСОБА_2 , та була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/23851/21, але не була ним одержана за життя.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суми недоотриманої пенсії в розмірі 202274,09 грн. (двісті дві тисячі двісті сімдесят чотири грн. 09 коп.), яка належала ОСОБА_2 , що була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/23851/21, але не була ним одержана за життя.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків, 61022, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/2161/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022, яке набрало законної сили 26.02.2022, відповідачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2019, однак, з 01.12.0222 виплату пенсії припинено у зв`язку зі смертю останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, відповідач вважає, що подія смерті позивача відбулась до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі № 520/23851/21.

Вважає відсутніми підстави для застосування положень ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, оскільки заборгованість щодо виплати пенсії відсутня, а виплата недоодержаної пенсії, нарахованої ОСОБА_2 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/23851/21 можлива на підставі рішення суду про заміну стягувача, який має право на одержання нарахованої суми пенсії згідно з рішенням суду, у зв`язку зі смертю стягувача (заміна сторони на правонаступника померлого).

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач вважала оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають обставинам справи, просила суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 по справі № 520/2161/23 без змін.

В обґрунтування відзиву наполягала на безпідставності висновків відповідача про настання події смерті ОСОБА_2 до моменту набрання законної сили рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі № 520/23851/21, оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через вісім місяців після набрання законної сили вказаним рішенням (26.02.2022).

З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.05.2023 по справі № 420/288/21, зауважила, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, як отримувач пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ, який є спеціальним законом та регулює і визначає умови, норми, порядок пенсійного забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб, а тому виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера здійснюється в порядку, встановленому ст. 61 вказаного закону, що свідчить про помилковість висновків пенсійного органу, наведених в апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , перебував на обліку та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 14.12.1999 по 30.11.2022

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 26.11.1983.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі №520/23851/21, зокрема, зобов`язано відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області, провести ОСОБА_2 перерахунок та виплатити пенсію у повному обсязі, однією сумою, у відповідності до довідки № 33/41-1245 від 30.06.2021р. про грошове забезпечення (ГЗ): посадовий оклад (ПО) 2400,00грн.; оклад за військовим званням (ОВЗ) майор поліції 2000,00грн.; надбавка за стаж служби в поліції (НBP від ПО+ОВЗ) 40% - 1760,00грн.; надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції від (ПО+ОВЗ+НВР) 39.96% - 2461,54грн.; премія від (ГЗ) 115,54% - 9961,32грн.; основний розмір пенсії 55% (ГЗ) вислуга 20 років у відповідності до висновку про призначення мені пенсії за вислугою років, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.12.2019 року з основного розміру пенсії.

Вказане рішення суду набрало законної сили 26.02.2022.

На виконання вищезазначеного рішення суду відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2019, але суму доплати перерахованої пенсії за його життя не виплачено.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 09.11.2022.

З 01.12.2022 виплату пенсії ОСОБА_2 припинено у зв`язку зі смертю.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Головного управління Пенсійного фонду Україні в Харківській області та просила виплатити недоодержану за життя ОСОБА_2 суму пенсії, яка була нарахована на виконання рішення суду.

Проте, листом від 13.12.2022 №12920-20662/Д-03/8-2000/22 відповідач повідомив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/23851/21 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2019. За результатом перерахунку нараховано різницю пенсії за період з 01.12.2019 по 31.08.2022 у розмірі 202274,09 грн, яку внесено до Реєстру судових рішень. Органами Пенсійного фонду України ведеться Реєстр судових рішень (далі -реєстр) для використання в роботі з метою систематизації та упорядкування судових рішень. До реєстру, у разі смерті стягувача вноситься інформація про його дату смерті, а також прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або його серію га номер паспорту особи (осіб), яка має (які мають) право на одержання сум нарахованих згідно рішення суду у зв`язку зі смертю стягувача. Така інформація вноситься на підставі рішення суду про заміну стягувача. Станом на 12.12.2022 рішення суду про заміну стягувана по справі № 520/23851/21 до головного управління не надходило, а тому підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 недоодержаної за життя ОСОБА_2 суми пенсії, нарахованої за рішенням суду, відсутні.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки позивач, у термін не пізніше 6 місяців після смерті чоловіка, звернулась до пенсійного органу із заявою про виплату недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_2 , яка нарахована на виконання рішення суду, але невиплачена на час смерті останнього, що свідчить про наявність у ОСОБА_1 права на отримання недоотриманої пенсії померлого чоловіка відповідно до ст. 61 Закону № 2262-ХІІ.

При цьому, суд вважав необґрунтованими доводи відповідача про необхідність у даному випадку заміни стягувача по справі №520/23851/51, оскільки відповідно до частин 1 та 3 статті 61 Закону № 2262-XII суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини.

Враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, фактичний обсяг виконаної роботи, розмір відшкодування, суд вважав розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 4000,00 грн.

Обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 202274, 09 грн. (двісті дві тисячі двісті сімдесят чотири грн. 09 коп.), яка належала ОСОБА_2 , що була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/23851/21, але не була ним одержана за життя.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, є закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За змістом частини 3 вказаної статті, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Абзацом 3 пункту 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402, передбачено, що заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

В силу абзацу 1 пункту 2.26 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

Тобто, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті.

З наявного в матеріалах справи свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 16) колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 станом на дату смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є дружиною останнього, оскільки перебувала з ним у шлюбі з 26 листопада 1983 року. Отже, в силу приписів статті 61 Закону № 2262-ХІІ позивач є особою, яка має право на виплату недоотриманої пенсії її чоловіка.

Відповідачем не заперечується, що ГУ ПФУ в Харківській області за життя пенсіонера ОСОБА_2 було проведено перерахунок його пенсії з 01.12.2019 та донараховано різницю в пенсії за період з 01.12.2019 по 31.08.2019 у розмірі 202274,09 грн, яка однак залишилися не не виплаченою.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що вказана сума у розмірі 202274,09 грн, за виплатою якої ОСОБА_1 17.11.2022 звернулася до відповідача, як дружина померлого пенсіонера з числа військовослужбовців, яка має право на одержання такої суми пенсії, є заборгованістю з виплати пенсії, яка виникла внаслідок перерахунку пенсії ОСОБА_2 на виконання рішення суду, а тому у розумінні статті 61 Закону № 2262-ХІІ є саме сумою пенсії, яка підлягала виплаті позивачу.

Разом з цим, незважаючи на покладений на органи Пенсійного фонду України згідно зі статтею 61 Закону № 2262-ХІІ вищевказаний обов`язок, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ОСОБА_1 вказаної суми.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 суми недоотриманої пенсії в розмірі 202274,09 грн, яка належала ОСОБА_2 , та була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/23851/21, але не була ним одержана за життя.

Посилання апелянта на відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах положень статті 61 Закону № 2262-ХІІ, оскільки виплата спірної суми можлива лише на підставі рішення суду про заміну стягувача, який має право на одержання нарахованої суми пенсії згідно з рішенням суду, у зв`язку зі смертю стягувача (заміна сторони на правонаступника померлого) є неприйнятними з огляду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30.01.2020 у справі №200/10269/19-а, в силу якого у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 по справі № 200/12094/18-а, такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсія у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому частиною 1 статті 52 Закону № 1058-IV та частиною 1 статті 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Отже, аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною частиною 1 статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів відповідача про необхідність заміни сторони виконавчого провадження у межах справи № 520/23851/51 для отримання заборгованості з виплати перерахованої ОСОБА_2 пенсії.

Колегія суддів наголошує, що за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19 (провадження № 61-9218св21), на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

У постанові від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448св20) Верховний Суд дійшов висновку, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема умисне повідомлення стороною суду обставин, які можуть ввести суд в оману.

За змістом правової позиції Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 березня 2019 по справі № 814/218/14 (адміністративне провадження № К/9901/25199/18), наведений у ч. 2 ст. 45 КАС перелік дій, які можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

У постанові від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18 (провадження № 61-128св19) Верховний Суд зазначив, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов чи застосувати інші заходи процесуального примусу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що твердження відповідача про те, що суми недоотриманої пенсії в розмірі 202274,09 грн, яка нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/23851/21, належала ОСОБА_2 , однак не була одержана за життя, не є недоотриманою пенсією мають характер процесуального зловживання, оскільки вочевидь суперечать встановленим у справі фактичним обставинам та змісту статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

За вищенаведених обставин, правового регулювання та висновків Верховного Суду слід дійти висновку, що надання відповідачем до суду першої інстанції завідомо неправдивих відомостей направлене на перешкоджання справедливому розгляду справи, отже, є зловживанням процесуальними правами.

Не застосування відповідачем у спірних правовідносинах частини 1 статті 61 Закону №2262-ХІІ та не врахування ним вищенаведених висновків Верховного Суду, обов`язок додержання яких у правовідносинах з ОСОБА_1 покладається частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності, порушення принципу справедливості та спростовує його твердження про те, що він діяв у відповідності до ст. 19 Конституції України.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Враховуючи встановлені під час апеляційного перегляду справи обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію в розмірі 202274, 09 грн. (двісті дві тисячі двісті сімдесят чотири грн. 09 коп.), яка належала ОСОБА_2 , що була нарахована на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 по справі № 520/23851/21, але не була ним одержана за життя.

Щодо позовних вимог в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення позивачем з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Положеннями частин 3 та 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Отже, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Разом з цим, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між Адвокатським бюро «Анни Орлової», в особі директора Орлової Анни Олександрівни, та фізичною особою ОСОБА_1 , укладено Договір про надання правової допомоги № 27.12.2022 від 27.12.2022 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Клієнт доручає, а Адвокатське бюро відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Згідно з п. 1.2 вказаного Договору Адвокатське бюро здійснює захист і представництво Клієнта в судах України всіх інстанцій з питань визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті суми пенсії в розмірі 202274,09 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 року у справі № 520/23851/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю та стягнення вказаних су та представництво Клієнта у відносинах з третіми особами, зокрема, але не обмежуючись, в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, в органах виконавчої влади та органах місцевого самоврядування, перед усіма фізичними та юридичними особами з будь-яких питань, що стосуються виконання цього Договору, у тому числі в органах та перед особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів при забезпеченні реалізації прав і обов`язків Клієнта.

Згідно з п. 1.3 вказаного Договору Клієнт також доручає Виконавцеві, зокрема, оскаржувати судові рішення до апеляційних та касаційних судових інстанцій, в міжнародні судові інстанції.

Відповідно до п. 3.1 Договору Винагорода (гонорар) Адвокатському бюро є фіксованою та складає 4000,00 (чотири тисячі) гривень 00 коп., яка сплачується протягом 5 робочих днів з дня набрання рішенням законної сили.

Положеннями п. 3.2 Договору встановлено, що прийом-передача наданої правової допомоги за даним Договором здійснюється після набрання законної сили рішенням про визнання протиправними дій Головного управління ПФУ у Харківській області щодо відмови Клієнту у виплаті суми пенсії, що підлягала виплаті чоловікові - ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 року у справі № 520/23851/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю у розмірі 202274,09 гривень шляхом підписання Сторонами Акту прийому-передачі наданої правової допомоги.

Відповідно до складеного 16.02.2023 Звіту про виконання Договору про надання правової допомоги № 27/12/22 від 27.12.2022, на виконання зобов`язань за Договором про надання правової допомоги № 27/12/22 від 27.12.2022, укладеного між адвокатським бюро «Анни Орлової» та ОСОБА_1 , адвокатом надано наступні правові послуги:

- зустріч з клієнтом, з`ясування всіх обставин справи, приймання доручення клієнта, по питанню, обумовленому в Договорі №27/12/22, а саме в справі щодо порушення прав клієнта щодо відмови у виплаті суми пенсії в розмірі 202274,09 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_2 після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.01.2022 у справі № 520/23851/21, і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю - 0,5 годин;

- підготовлено та подано до ГУ ПФУ у Харківській області адвокатський запит з питання, порушеного в Договорі №27/12/22 - 1,5 години;

- формування правової позиції захисту інтересів клієнта, вивчення практики Верховного Суду в аналогічній категорії справ - 9 годин (три робочих дні по 3 години);

- підготовка позовної заяви до відповідача - Головного управління ПФУ у Харківській області про визнання дій протиправними та стягнення сум, підготовлено позовні матеріали та подано позовну заяву до Харківського окружного адміністративного суду - 4 години.

Сторонами погоджено розмір адвокатського гонорару за даною справою в сумі 4000,00 (чотири тисячі) гривень (п.3.1. Договору).

Всього на підготовку до справи, підготовку та подання позовної заяви адвокатом було витрачено 15 (п`ятнадцять) годин часу.

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції із заявою про стягнення судових витрат на правничу допомогу, представник позивача надав до суду необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем.

Колегія суддів зазначає, що на виконання вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Тобто, виключно за наявності заперечень сторони, за рахунок якої заявник просить відшкодувати витрати на правничу допомогу, суд може зменшити розмір таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Колегія суддів зазначає, ГУ ПФУ в Харківській області у випадку заперечення вказаного позивачем розміру витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язано навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що представником позивача Орловою А.О. 13.06.2023 в системі «Електронний суд» було сформовано клопотання про приєднання до матеріалів справи на підтвердження розміру витрат на правову допомогу копії договору від 27.12.2022 та звіту від 16.02.2023, відповідно до якого сторонами погоджено розмір адвокатського гонорару у сумі 4000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

За приписами частин 4-7 статті 18 КАС України, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку.

З огляду на дату розміщення в системі «Електронний суд» вказаного документу (13.06.2023), дату прийняття судом першої інстанції рішення у справі (26.07.2023) та наявність в системі «Електронний суд» електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що підтверджується програмою «Діловодство спеціалізованого суду», слід дійти висновку про те, що відповідач мав можливість та достатньо часу ознайомитися з вказаним документом та надати свої заперечення, однак цього не зробив. Крім того, заперечень з приводу витрат на правничу допомогу адвоката, відповідачем не заявлено і в апеляційній скарзі. Клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у відзиві на позовну заяву також не заявлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання розподілу судових витрат, не може оцінювати відповідність заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на правову допомогу критеріям, що передбачені у частині п`ятій статті 134 КАС України, та, відповідно, самостійно зменшувати розмір заявлених до відшкодування сум.

Отже, відповідач був обізнаний про намір позивача отримати відшкодування витрат на правничу допомогу, однак не вчинив жодних дій щодо висловлення заперечень стосовно заявленого представником позивача до стягнення розміру витрат на правничу допомогу. Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу із обсягом виконаних адвокатом робіт. Колегія суддів звертає увагу, що навіть під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем також не було висловлено позиції щодо не співмірності заявленою позивачем до відшкодування суми.

З огляду на викладене, враховуючи наявність в матеріалах справи документального підтвердження понесених судових витрат, відсутність належно обґрунтованих заперечень з боку відповідача щодо заявленого представником позивача розміру витрат на правничу допомогу, а також застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, колегія суддів вважає, що у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду заявленої позивачем суми з урахуванням принципу співмірності.

При цьому, загальна вартість наданих юридичних послуг відповідно до звіту про виконання договору про надання правової допомоги № 27/12/22 від 27.12.2022 становила 4000,00 грн, яку суд першої інстанції вважав розумно обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 139, ч.4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 по справі № 520/2161/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова