Справа № 160/11401/23
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/11401/23

Головуючий суддя І інстанції Врона О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Іванова С.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 року в адміністративній справі №160/11401/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0У від 03 серпня 2022 року у розмірі 18276,72 грн. зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вилучити з інтегрованої картки платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , відомості щодо нарахування єдиного внеску у розмірі 18276,72 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0У від 03 серпня 2022 року у розмірі 18276,72 грн. зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вилучити з інтегрованої картки платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відомості щодо нарахування єдиного внеску у розмірі 18276,72 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що спірна вимога була прийнята останнім з дотримання приписів чинного законодавства, оскільки позивач, як фізична особа-підприємець, не сплачував єдиний соціальний внесок.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно даних АІС «Податковий блок» 14.02.2019 прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, номер рішення - 1011843, стан платника: 11-припинено, але не знято з обліку.

З метою здійснення контролю за сплатою єдиного внеску, Державною податковою службою України розроблено алгоритм автоматичного розрахунку щоквартальних нарахувань сум єдиного внеску, для платників єдиного внеску. Розраховані суми переносяться до інтегрованої картки платників по коду бюджетної класифікації 71040000 (далі ІКП 71040000) 20 числом місяця, що настає за кварталом, за який він сплачується.

Згідно інформаційних баз даних контролюючого органу в ІКП 71040000 ФОП ОСОБА_1 відображені нарахування з єдиного внеску за період 2017-2019 роки в сумі 20112,84 грн., а саме:

- за 2017 рік у сумі 8448,00 грн., термін сплати 09.02.2018;

- за І квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., термін сплати 19.04.2018;

- за ІІ квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., термін сплати 19.07.2018;

- за ІІІ квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., термін сплати 19.10.2018;

- за ІV квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., термін сплати 21.01.2019;

- за І квартал 2019 року у сумі 1836, 12 грн., донараховано згідно доповідної записки від 30.05.2023 №15534/04-36-24-16-13.

Станом на 19.06.2023 у ІКП по ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 20112,84 грн.

Не погодившись з правомірністю прийняття наведеної вимоги, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звітність платником єдиного внеску не надавалась, нарахування сум недоїмки по єдиному внеску та відображення нарахувань в інтегрованій картці здійснено органом доходів і зборів без проведення перевірки, у порядку встановленому Податковим кодексом України, а тому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята всупереч встановленому порядку, передбаченому ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI та пунктами 3, 4 Розділу VI Інструкції № 449.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно статті 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, можна зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК відноситься фізична особа-підприємець) саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, якщо особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець господарську діяльність не веде та доходи не отримує, проте є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.04.2023 року по справі № 520/4553/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, заборгованість за вимогою про сплату недоїмки утворилась внаслідок щомісячного нарахування позивачу суми єдиного соціального внеску а саме: за 2017 рік у сумі 8448.00 грн. термін сплати 09.02.2018; за І квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., термін сплати 19.04.2018; за ІІ квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., термін сплати 19.07.2018; за ІІІ квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., термін сплати 19.10.2018; за ІV квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., термін сплати 21.01.2019; за І квартал 2019 року у сумі 1836, 12 грн.

Факт несплати єдиного соціального внеску за вказані періоди позивачем не заперечується.

З матеріалів справи видно, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2023 року витребувано у ОСОБА_1 належним чином завірену копію довідки за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за спірний період».

На виконання наведеної ухвали, позивачем було надано до суду копії довідки за формою ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру зареєстрованих осіб».

Відповідно до наведеної довідки, відомості про сплату єдиного соціального внеску за позивача роботодавцем за періоди з 2017 року по І квартал 2019 року відсутні.

Відтак, в силу наведених правових приписів та встановлених обставин справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо правомірності прийняття відповідачем спірної вимоги та відсутності підстав для її скасування.

З приводу ж тверджень позивача про порушення відповідачем приписів законодавства, з огляду на формування вимоги про сплату боргу без проведення відповідної перевірки, з якими погодився суд першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до пункту 4 розділу VI «;Порядок стягнення заборгованості з платників» Інструкції №449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи), тобто обчислення єдиного внеску та формування вимог про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірок, а й згідно облікових даних інформаційної системи фіскального органу.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 05.10.2022 року по справі № 320/4392/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 року в адміністративній справі №160/11401/23 скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва