Справа № 400/15159/23
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 р. № 400/15159/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. в порядку письмового провадження розглянувши адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008,
провизнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії..

Позов мотивовано тим, що відсутність у відповідача сформованої належним чином пенсійної справи, в тому числі з документами про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю належним чином сформованої пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Представником відповідача, в межах встановленого судом строку, подано відзив на позов, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та зазначає, що до переліку необхідних документів не долучено пенсійну справу, в якій зібрано всі необхідні документи і яка підтверджує припинення виплати пенсії останньому за попереднім місцем проживання.

Суд ухвалою від10.10.2023 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим з 2004 року , йому довічно призначено пенсію по інвалідності II групи, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, тобто пенсію призначено територіальними органами Пенсійного фонду України.

3 2004 року позивач постійно проживає та працює в м. Южноукраїнськ Миколаївської області.

Останнього разу отримував пенсійну виплату в 2014 році. Після анексії Автономної Республіки Крим виплати пенсії по інвалідності припинено.

За ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

25.05.2023 року я звернувся до Южноукраїнського об`єднаного управління ПФУ у Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком.

З 25.05.2023 року позивачу призначено пенсію і здійснювалась її виплата за 2 місяці. Рішенням №78 від 19.06.2023 Южноукраїнське об?єднане управління ПФУ

здійснило перерахунок розміру пенсії за віком. Отже, право позивача на пенсійне забезпечення було офіційно підтверджено територіальними органами Пенсійного фонду України неодноразово.

На день звернення до територіального органу Пенсійного фонду України, вік позивача становив 66 років, а страховий стаж 49 років 1 місяць 8 днів.

Оскільки, відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Тому, 07.07.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про здійснення перерахунку призначеної з 25.05.2023р. пенсії за віком в порядку та розмірі передбаченому ст. 29 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відстрочкою виходу на пенсію за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 27.07.2023 року припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2023р. У вказаному рішенні відсутнє обґрунтування щодо законних підстав припинення виплати мені пенсії за віком.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов?язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Суд зазначає, що Європейська соціальна хартія (переглянута) 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено ст.8 Закону №1058-IV.

Тобто, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

При цьому, положеннями статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Конституційний Суд України у рішенні від07.10.2009 №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 35 та ст. 46 цього Закону (ч. 2 ст. 49 Закону).

03.11.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Миколаївській області із заявою про поновлення виплати пенсії за віком, призначеної 25.05.2023 та просив здійснити перерахунок її розміру з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, в порядку встановленому ст. 29 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 17.11.2023 року Головне управління Пенсійного фонду у Миколаївській області відмовило у поновленні виплати пенсії з підстав відсутності у них сформованої належним чином пенсійної справи, в тому числі з документами про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання.

Право пенсіонера на отримання пенсії не залежить від можливості пенсійного органу підтвердити припинення виплати пенсії останньому за попереднім місцем проживання, тим паче призначення якої було здійснено пенсійними органами України.

Суд звертає увагу, що позивач у поданій пенсійному органу заяві щодо нарахування пенсії за віком від 25.05.2023 повідомив і підтвердив документально про факт свого проживання на території України, а саме в Миколаївській області з 2004 року.

Відповідно до п. 2.8 вказаного Порядку Nє 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до п. 4.8 Порядку №22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 №55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».

Отже, у головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області відсутні перешкоди для виконання покладеного на нього обов`язку.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст.14 Конвенції у поєднанні зі ст.1 Першого протоколу.

Суд зауважує, що у преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України» не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

У рішенні у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п.33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

У Рішенні Конституційного Суду від 07.10.2009є25-рп/2009 зазначено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, кожен громадянин України, включно пенсіонер, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням всіх конституційних прав.

Отже, право особи на отримання пенсійних виплат у належному розмірі не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати повноваження щодо перевірки обґрунтованості їх видачі чи прийнятих рішень окупаційної влади.

З огляду на викладене суд вважає, що рішення відповідача від 27.07.2023 року про припинення виплати пенсії та відмова у поновленні позивачу нарахування та виплати пенсії є протиправним та підлягає скасуванню. А отже, відповідача слід зобов`язати призначити (поновити) нарахування пенсійних виплат позивачу з 01.08.2023.

Враховуючи наведене, позовні вимоги слід задовольнити.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) від 27.07.2023 року.

3. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у поновлення пенсійних виплат.

4. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) призначити (поновити) здійснення пенсійних виплат ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.08.2023 року.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.) сплачений квитанцією від 04.12.2023 року № 0.0.339469588.1.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар