Справа № 160/14522/23
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/14522/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 року (суддя Царікова О.В., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 30.10.2023 року) в справі №160/14522/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровський області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання підготувати та направити висновок про повернення грошових коштів, -

в с т а н о в и в:

27.06.2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невчинення необхідних дій по поверненню надміру сплачених зобов`язань; зобов`язати підготувати та направити до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про повернення грошових коштів у розмірі 37788,74 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідачів Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 року провадження у справі закрито.

ОСОБА_1 не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовував тим, що судом порушено норми процесуального права. Апелянтом зазначено, що нормами пп 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено повернення надмірно сплачених грошових зобов`язань, сум коштів або пені, які зараховані до відповідного бюджету. Передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошових зобов`язань підлягають поверненню платнику. Умовою повернення умов коштів є подання платником податків заяви про таке повернення та контролюючий орган не пізніше п`яти днів з дня подання заяви платником готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його до відповідного органу, що здійснює казначейське обслуговування. Тобто повернення коштів, що сплачені надмірно або помилково відбувається за висновком податкового органу, скласти відповідний висновок є його обов`язком як владного органу. Відмова податкового органу у складанні висновку про повернення коштів може бути оскаржена в суді за правилами адміністративного судочинства, адже відбувається спір між платником податків з податковим органом з приводу його дій та реалізації його владних управлінських функцій у сфері сплати податків. Апелянт вказував, що суд першої інстанції невірно прийшов до висновку, що позивач згідно ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми стягнутих з його рахунків у примусовому порядку коштів. Наявна протиправна бездіяльність ГУ ДПС у Дніпропетровській області і дії щодо складення або не складання висновку про повернення коштів як владна функція органу, мають бути перевірені к порядку адміністративного судочинства. Звернення з позовом про стягнення суми з рахунків у примусовому порядку на підставі ст. 1212 ЦК України буде передчасним, оскільки повернення надмірно сплачених коштів здійснюється органом казначейства на підставі висновку податкового органу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі, виходив з того, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Суд першої інстанції вказував, що публічно-правовий спір спір, є спором, де хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Наявність у справі відповідачем Головного управління ДПС у Дніпропетровській області,не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. У кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Останні він реалізував тоді, коли виставив позивачу вимогу зі сплати боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 року та забезпечив стягнення податкової заборгованості до Державного бюджету України. Намагання позивача повернути з Державного бюджету України відповідні грошові кошти не пов`язане з виконанням суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій щодо позивача. Повернення помилково перерахованих грошових коштів може здійснюватися виключно за зверненням платника податку у порядку встановленому вищенаведеними положеннями, а отже, вимога позивача про зобов`язання відповідача підготувати та направити до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про повернення позивачу грошових коштів не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки положеннями наведених Порядків регулюються правовідносини виключно між платниками податків, контролюючими органами та органами державного казначейства. Суд першої інстанції вказував, що учасниками цивільних відносин є держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права, кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Суд першої інстанції вказував, що виходячи з положень ч. 2 ст. 2 ЦК України, у разі коли відповідний орган державної влади вступає у цивільні правовідносини і є зобов`язаною особою по відношенню до іншої особи у таких правовідносинах, то боржником є держава Україна як учасник цивільних відносин в особі відповідного органу. Предметом регулювання глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальним інститутом цивільного права. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Ознаки, характерні для пред`явлення вимоги на підставі наведених норм є належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом пред`явлення відповідного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають у даному випадку право платнику (позивачу) скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності органу державної влади шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з Державного бюджету. Суд першої інстанції вказував, що ефективним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах буде стягнення грошових коштів з Державного бюджету України, які підлягають захисту на підставі положень статті 1212 ЦК України, і не потребують додаткового обґрунтування відповідно до положень статті 392 ЦК України, помилково або надмірно сплачені суми підлягають стягненню за позовом власника до відповідача саме з Державного бюджету України. Обраний позивачем спосіб захисту (щодо зобов`язання відповідача підготувати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідний висновок про повернення грошових коштів) є неефективним, та з урахуванням положень статті 1212 ЦК України не призводить до повернення йому вказаних грошових коштів. Суд першої інстанції вказував, що публічно-правові відносини сторін цього спору припинилися з моменту стягнення у примусовому порядку в межах виконавчого провадження №68530864 податкової заборгованості в розмірі 37788,74 грн на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 року, скасованої в судовому порядку. Грошові кошти, примусово стягнуті з рахунків позивача на виконання податкової вимоги до бюджету, стали такими, що знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави. Спірні правовідносини з приводу повернення відповідної грошової суми стосуються захисту майнових прав позивача як учасника цивільних відносин. Вимога, яку заявив позивач, належить до юрисдикції місцевого загального суду з огляду на чинне правове регулювання, правовідносини щодо повернення з бюджету коштів, які були стягнуті як податковий борг, але після скасування податкової вимоги знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави, не є публічно-правовими. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що не належить розгляду даний спір в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити.

Відповідно до матеріалів справи Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано податкову вимогу про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 року на суму 37788,74 грн.

ОСОБА_1 оскаржив вимогу №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 року у судовому порядку. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2022 року у справі №160/4258/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено; визнано протиправною та скасовано вимогу зі сплати боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 року, видану Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області, , про стягнення з, грошових коштів у сумі 37788,74 грн. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2022 року залишено без змін.

Встановлено, що податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 року на суму 37788,74 грн, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, пред`явлено до примусового виконання до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Постановою державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 12.02.2022 відкрито виконавче провадження №68530864 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 на суму 37788,74 грн, виданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Постановою державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 15.10.2022 закінчено виконавче провадження №68530864 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 року на суму 37788,74 грн, виданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вимоги виконавчого документа виконані боржником у повному обсязі.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатив 37788,74 грн. згідно вимоги №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 року.

ОСОБА_1 вважає сплачені кошти помилково сплаченими, такими, які не повинен був сплачувати до бюджету, адже вимога №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 року скасована у судовому порядку.

25.04.2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою про повернення грошових коштів у розмірі 37788,74 грн. Листом №38633/6/04-36-24-11-13 від 26.05.2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області залишено заяву без розгляду з причин відсутності в інтегрованій картці платника ФОП переплати в сумі 37788,74 грн. Пояснено, що скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) не скасовує суми існуючої заборгованості та відсутність у рішенні суду жодних зобов`язань щодо вчинення Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області будь-яких дій щодо зазначеної заборгованості.

Згідно п.п. 14.1.182 п. 14.1 ст. 14 ПК України помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету та/або на єдиний рахунок від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань, та у випадках, передбачених статтею 35-1 цього Кодексу.

Згідно з п.п.17.1.10 п.17.1 ст.17 ПК України, платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно п. 43.1, п. 43.3, п. 43.5 ст. 43 ПК України, помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені. Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку. Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. У разі якщо повернення сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу, відповідне повідомлення надсилається контролюючим органом до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення шістдесятиденного строку з дня отримання відповідної податкової декларації. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету. Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.

Згідно із п. 1 розділу ІІ, п. 1, п. 8 розділу ІІІ, п. 1 розділу V, п. 1 розділу VI Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 року №60, платник податків має право на повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені з єдиного рахунка, відкритого на ім`я ДПС у Казначействі. Заява подається платником податків до територіального органу ДПС за основним місцем обліку такого платника виключно в електронній формі через сервіс «Електронний кабінет», що функціонує відповідно до статті 42-1 розділу II Податкового кодексу України, з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах, електронних довірчих послуг та електронного документообігу. Повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються територіальним органом ДПС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДПС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення. Формування електронних висновків здійснюється територіальними органами ДПС щодня (крім вихідних, святкових та неробочих днів) з урахуванням календарної черговості розміщення інформації у Реєстрі узгоджених повернень. На кожний сформований електронний висновок накладаються кваліфіковані електронні підписи керівника (заступника керівника) структурного підрозділу, що сформував висновок, керівника (заступника керівника або уповноваженої особи) територіального органу ДПС та кваліфікована електронна печатка такого органу. За платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами (крім випадків повернення надміру утриманих (сплачених) сум ПДФО на підставі поданої платником податків податкової декларації), територіальний орган ДПС формує електронний висновок з накладанням кваліфікованих електронних підписів посадових (уповноважених) осіб та кваліфікованої електронної печатки такого територіального органу ДПС у термін, визначений абзацом п`ятим пункту 8 розділу IІІ цього Порядку. Інформаційна взаємодія ДПС та Казначейства у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, пені та надміру утриманих (сплачених) сум ПДФО на підставі поданої платником податків податкової декларації здійснюється з використанням каналів зв`язку спеціальної інформаційно-телекомунікаційної системи органів виконавчої влади, яка входить до складу Національної системи конфіденційного зв`язку.

ОСОБА_1 вважає кошти, які сплачені за вимогою своїми коштами, які сплачені ним помилково. Звернувся до ГУ ДПС у Дніпропетровській області з відповідною заявою щодо повернення його коштів. Листом №38633/6/04-36-24-11-13 від 26.05.2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області відмовило у складанні висновку та направленні його до органу казначейства для повернення коштів.

Стаття 43 ПК України та Порядок інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 року №60, містять норми прямої дії, які вказують, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Державна податкова служба України у межах своєї компетенції може підготувати та подати до відповідного органу Державної казначейської служби України висновок (реєстр) про повернення позивачеві помилково сплачених грошових коштів тільки коли такі кошти необхідно повернути платнику податку.

У випадках вище приведених тверджень, ГУ ДПС у Дніпропетровській області виступає суб`єктом владних повноважень, який має виконати або обґрунтовано відмовити виконати свої владні управлінські функції.

Після сплати коштів платниками податків до бюджетів різного рівня, такі кошти не стають власністю держави або державного органу. Не слід казати, що спір заявлений ОСОБА_1 , є спором щодо витребування або повернення своїх коштів від іншого рівного володільця. Кошти не стали та не є власністю ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Згідно частин 1, 2 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогам

Далебі держава може бути стороною у цивільному процесі, зокрема може бути позивачем, може бути відповідачем, проте лише у рівних відносинах та щодо цивільних прав що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових правовідносин.

Суд не ставить під сумнів та погоджується з наведеними твердженнями суду першої інстанції стосовно того, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому, у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (постанови від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11 (п.п. 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі №915/478/18 (п.п. 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (п. 26), від 15.01.2020 у справі №698/119/18 (п. 21), від 18.03.2020 у справі №553/2759/18 (п. 35), від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (п. 8.5), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 80), від 15.02.2022 у справі №910/6175/19 (п. 7.45), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (п. 75), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (п. 8.16) і №922/1830/19 (п. 7.1), від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 (п. 55), від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц (п.37)). Під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (п. 27), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 81), від 05.10.2022 у справі №923/199/21 (п. 8.18) і №922/1830/19 (п. 7.3), від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 (п. 55), від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц (п. 38)).

Зазначення безлічі правових позицій Верховного Суду, не робить судове рішення переконливим.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) вказано, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Спір у даній справі відноситься до публічно-правових, оскільки він належить до податкових спорів з органом податкового контролю як суб`єктом владних повноважень щодо реалізації наданих йому повноважень та пов`язаний із оскарженням його дій у площені здійснення ним своїх функцій і жодним чином не пов`язаний із відносинами приватноправового характеру.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб кваліфікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Матеріалами справи встановлено, що у цій справі спір між сторонами виник в результаті непогодження відповідачем подати до органу казначейства висновок щодо помилково сплачених позивачем коштів, а тому відноситься до публічно-правових і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

На думку суду першої інстанції, предметом спору є безпідставно набуте майно - грошові кошти, а правовідносини між сторонами регулюються ст. 1212 ЦК України. На підтвердження своєї позиції суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду від 25.11.2019 у справі № 910/1806/19. Аргументи є помилковими з огляду на те, що суб`єктний склад, предмет позову та характер правовідносин у справі № 910/1806/19 повністю відрізняється від суб`єктного складу, предмету позову та характеру спірних правовідносин між ОСОБА_1 та ГУ ДПС у Дніпропетровській області щодо складання висновку щодо повернення органом казначейства коштів.

Відповідно до ст.1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У разі коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків належать, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Вкотре суд звертає увагу на предмет спору у цій справі. Предметом спору між позивачем та відповідачем є процедура та порядок повернення коштів, що сплачені як податкові зобов`язання, що виникли внаслідок застосування відповідачем норм податкового законодавства, та які позивач вважає помилково сплаченими. Адміністративний порядок та правові підстави повернення помилково сплачених податкових зобов`язань врегульовані положеннями Податкового кодексу України та Бюджетного кодексу України, а також підзаконними актами, розробленими відповідно до цих законів.

Суд апеляційної інстанції керується постановою Верховного Суду від 06.12.2022 року у cправі № 904/959/22.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про оборонні закупівлі», крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Таким чином, у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені дії, рішення або бездіяльність суб`єкта владних повноважень що створюють для позивача певні наслідки, стосуються його прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Судом першої інстанції порушено право позивача на звернення до суду, з огляду на те, що закриття провадження у справі, яку суд першої інстанції надивлялись на закриття, вважає адміністративною, перешкоджає у розгляді його позову, більше того, суд першої інстанції свавільно вказував, що спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, та позивачем невірно вибрано форму звернення до суду.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 238, 242, 312, 315, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 року в справі №160/14522/23 скасувати.

Справу № 160/14522/23 направити для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова суду Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова