Справа № 200/4065/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року справа №200/4065/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року (повне судове рішення складено 20 листопада 2023 року) у справі № 200/4065/23 (суддя в І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, в якому просила:

визнати протиправною та скасувати рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24.12.2021 № 3 про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

зобов`язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що докази, які позивач надав до суду в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, не є належними та є такими, що не підтверджують поважність причин пропуску строку.

Крім того, суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини пропуску позивачем процесуального строку, отже, апелянт вважає, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Щодо суті спірних правовідносин звертає увагу суду апеляційної інстанції на документи, що були подані позивачем до комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, серед них, зокрема: заява, копія паспорта та ідентифікаційного коду, копія довідки Головного управління МВС України в Донецькій області від 15.06.2020, копія архівного витягу від 20.06.2023 № 179/1/4771 Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, які не є доказами про безпосереднє залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Суд не наводить жодного документа, який був би доказом безпосереднього залучення позивача з 07.04.2014 по 06.11.2015 до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

З оскаржуваного судового рішення та матеріалів даної справи вбачається, що позивач згідно з реєстрів брав участь у складі слідчо-оперативних груп для виїзду на місця скоєння кримінальних правопорушень, тобто фактично виконував свої службові обов`язки, передбачені Законом України «Про міліцію» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Оскаржуваним рішенням суду встановлено лише її перебування у складі сил та засобів, що залучалися до участь в Антитерористичній операції, але перебування у складі сил та засобів та безпосереднє залучення підтверджується різними документами АТЦ СБУ.

Наказами АТЦ при СБУ ОСОБА_1 до виконання завдань антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей безпосередньо не залучалася.

Крім того, суд не врахував, що відповідно до Положення формою роботи Комісії є засідання. Таким чином прийняття відповідного рішення за наслідками розгляду поданих документів належить до дискреційних повноважень Комісії.

Суд за відсутності відповідних законодавчих підстав (доказів про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції районах її проведення) зобов`язав Комісію прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, чим втрутився в дискреційні повноваження апелянта.

Також апелянт наголошує на те, що судом першої інстанції проігноровано висновки Верховного Суду в аналогічних спорах, які є застосовними до цих правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачкою висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач Міністерство внутрішніх справ України, яке зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_2 , організаційно-правова форма орган державної влади, в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни.

Відповідно до п. 2 Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 травня 2019 року № 395, комісія утворюється в апараті МВС з метою вивчення документів та прийняття рішення щодо надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни особам (осіб) рядового і начальницького складу, військовослужбовцям МВС, працівникам апарату МВС, територіальних органів з надання сервісних послуг МВС (далі - територіальні органи), закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС (далі - працівники МВС).

В обґрунтування позову позивач зазначала, що проходила службу в органах внутрішніх справ у період з 02.08.1993 по 06.11.2015. Останнє місце проходження служби - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління.

Згідно наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 №33 старший слідчий з особливо важливих справ слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області підполковник міліції ОСОБА_1 перебувала у службовому відряджені у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань (архівний витяг Галузевого державного архіву міністерства оборони України від 20.06.2023 № 179/1/4771).

Згідно наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 № 347 старший слідчий з особливо важливих справ слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області підполковник міліції ОСОБА_1 вибула зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань з 06.11.2015 (архівний витяг Галузевого державного архіву міністерства оборони України від 20.06.2023 № 179/1/4771).

Отже, у період з 07.04.2014 по 06.11.2015, або 310 днів, позивач приймала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, що також підтверджується довідками ГУМВС України в Донецькій області від 30.10.2015 № 10150/Нг, від 10.07.2017 № 317 /Лк, від 22.10.2018 № 14 лк/Мт.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 10.07.2017 № 2/ІІ/V/5 відмовлено підполковнику міліції ОСОБА_1 у надані статусу учасника бойових дій та надано статус учасника війни.

19.08.2021 позивачем повторно направлено до Міністерства внутрішніх справ України матеріали для встановлення статуту учасника бойових дій підполковнику міліції ОСОБА_1 , у тому числі оригінал довідки від 22.10.2018 № 14 лк/Мт, складеної з дотриманням вимог Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

Листом від 21.01.2022 № Х-1572/22 Департаментом персоналу МВС України позивача повідомлено, що комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (протокол засідання від 24.12.2021 № 3) прийнято рішення про відмову у надані ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, яке надійшло 01.02.2022, та запропоновано отримати рішення про відмову особисто у м. Київ.

Позивач рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24.12.2021 № 3 про відмову в надані ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій вважає протиправним та просить суд врахувати висновки, викладені Верховним Судом у справі 500/1912/22, у постанові від 24.04.2019 у у справі № 808/1728/16, від 07.02.2019 у справі 806/2357/16 та постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2021 у справі № 200/5822/21 про задоволення подібних позовних вимог.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначав, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду, оскільки позивач 26.07.2023 звернувся до суду щодо оскарження рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24 грудня 2021 № 3/VII/V/15, проте про прийняте рішення комісії МВС листом від 27.01.2022 № Х-1572/22 повідомило позивача, тобто, позивач був обізнаний про прийняте рішення комісії у лютому 2022 року.

По суті позовних вимог відповідач зазначав, що Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, визначено Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, у редакції чинній на час відрядження позивача так і діючій на сьогодні редакції, безумовною підставою для надання статусу учасника бойових дій є безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції, що підтверджується наказами антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції. Будь-які інші органи, в т.ч. і територіальні органи МВС, не мають повноважень підтверджувати факт безпосередньої участі особи в антитерористичній операції в районах її проведення.

Відповідач вказував на те, що посилання позивача на витяг з наказу першого заступника Антитерористичного центру СБУ по стройовій частині від 02.02.2015 № 33 про перебування у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань в період з 07.04.2014 по 06.11.2015 не є належним доказом по справі. Даний документ не надає жодних підстав для надання статусу учасника бойових дій в розумінні вище зазначеного законодавства. Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо безпосереднього залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зважаючи на обов`язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, визначені статтею 77 КАСУ.

Відповідач зазначав, що позивачем було подано до комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, наступні документи: заява, згода на збір та обробку персональних даних, копія паспорта та ідентифікаційного коду, копія довідки Головного управління МВС України в Донецькій області, копія архівного витягу від Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, які не є доказами про залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення та надання йому статусу учасника бойових дій.

Покликаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі № 360/2336/19 відповідач зазначав, що виконання своїх службових обов`язків хоча і в районі проведення АТО, але не пов`язаних із заходами з протидії терористичної діяльності, не є підставою вважати, що позивач персонально та безпосередньо залучався до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Однією з обов`язкових умов для визнання особи такою, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО, є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО. Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена відповідними наказами командира штабу АТО.

З-поміж зазначених вище, сторонами також надано наступні докази у справі:

- Трудова книжка НОМЕР_3 , згідно якої позивач з 02.08.1993 по 06.11.2015 проходила службу в ГУ МВС в Донецькій області;

- Заява ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій від 11.08.2021 з додатками: згода на обробку персональних даних, копія архівного витягу Галузевого Державного Архіву Міністерства оборони України № 179/1/174 від 04.01.2019, довідка № 340 лк від 15.06.2020 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (підстава: наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33; наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 №347);

- Рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24.12.2021 року № 3/VII/V/15 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , підстава: Пункт 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

- Довідка про грошове забезпечення ОСОБА_1 з додатковими виплатами з листопада 2014 року по листопад 2015 року, згідно якої позивачу в березні, травні, липні-вересні та листопаді 2015 року виплачено винагороду за участь в АТО;

- Довідка Головного управління МВС в Донецькій області про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 22.10.2018 № 317лк, згідно якої вона дійсно в період з 07.04.2014 по 06.11.2015 брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області (підстава: наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33; наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 №347).

Вирішуючи спірні правовідносини, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються: […] особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони Україні […], які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; […].

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі Порядок № 413).

Пунктом 1 Порядку № 413 визначено, що він визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та категорії таких осіб.

Пунктом 2 Порядку № 413 визначено, що статус учасника бойових дій надається […] особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС […], які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до п. 2-1 Порядку № 413, статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Згідно п. 3 Порядку № 413, райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення визначаються Антитерористичним центром при СБУ.

Відповідно до п. 4 Порядку № 413 в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення:

для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

В редакції, чинній на час залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції, означена норма п. 4 Порядку № 413 була викладена наступним чином: «підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є:

документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення)».

Пунктом 5 Порядку № 413 визначено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в […] МВС […] (далі - комісії), - стосовно осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку; […].

Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом, зазначеним в абзаці другому цього пункту.

Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2019 року № 395 (далі Положення № 395), визначає основні функції, завдання, повноваження та склад комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі - Комісія), а також порядок організації її роботи.

Пунктами 2-5 розділу II «Основні завдання та права Комісії» Положення № 395 визначено, що основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни особам (осіб), що зазначені у пункті 2 розділу I цього Положення, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу МВС.

З метою забезпечення виконання покладених на неї завдань, Комісія має право: заслуховувати в разі потреби пояснення працівників МВС, щодо яких подано документи, свідків, представників органів державної влади, громадських організацій, рад ветеранів; подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - міжвідомча комісія) документи зі спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання; повертати документи суб`єктам звернення з метою подальшого їх доопрацювання в разі виявлення недоліків (помилок), що унеможливлюють прийняття рішення; відкладати розгляд документів у межах строків їх розгляду для встановлення додаткових обставин, що мають істотне значення для прийняття рішення.

У місячний строк із дня надходження документів (уточненої інформації) за наявності передбачених законодавством України підстав приймається рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі - рішення Комісії) за формою, наведеною в додатку до цього Положення.

Комісія приймає рішення про: надання статусу учасника бойових дій; надання статусу учасника війни; відмову в наданні статусу учасника бойових дій; відмову в наданні статусу учасника війни; позбавлення статусу учасника бойових дій; позбавлення статусу учасника війни.

Комісія приймає рішення про надання статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни в разі подання на її розгляд документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій та містять достатні докази про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення та докази, необхідні для встановлення статусу учасника війни.

Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни в разі:

1) відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни;

2) надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 2 розділу I цього Положення;

3) подання документів державними органами, військовими частинами (органами, підрозділами) або підприємствами, установами та організаціями, матеріалів службових перевірок та інших документів, що встановлюють факт недостовірної інформації про участь особи в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення, або подання недостовірних даних про особу;

4) наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни питання про надання особі відповідного статусу може повторно виноситися на розгляд Комісії за рішенням Міністра внутрішніх справ України або особи, яка виконує його обов`язки.

Пунктами 1, 6-8 розділу IV «Організація роботи Комісії» Положення № 395 визначено, що документи, що надсилаються на розгляд Комісії, оформлюються із дотриманням вимог чинного законодавства України щодо захисту персональних даних і доступу до публічної інформації та завіряються в установленому законодавством порядку.

Результати засідання Комісії оформлюються протоколом засідання Комісії, який підписують голова Комісії, його заступник, секретар та інші члени Комісії, що брали участь у засіданні.

На підставі протоколу засідання Комісії оформлюється відповідне рішення Комісії, яке підписується головою і секретарем Комісії та скріплюється гербовою печаткою МВС.

Рішення Комісії може бути оскаржене особою, щодо якої його прийнято, в судовому порядку.

Пунктом 1 розділу V «Особливості надання статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни за участь в антитерористичній операції чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях» Положення № 395 встановлено, що Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій особам рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, на підставі документів, визначених пунктом 4 Порядку.

Виходячи з системного текстуального аналізу приписів п. 4 Порядку № 413, як в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, так і на час залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції, суд дійшов висновку, що буквальне тлумачення вказаної норми не передбачає вичерпного переліку документів, якими підтверджується безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення.

Більш того, вказана норма передбачає, що такий статус може бути підтверджений одним із наведених у зазначеній нормі документів або іншими офіційними документами, виданими державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, тобто сукупністю будь-яких документів, які містять достатні докази для надання статусу учасника бойових дій, з можливістю їх альтернативного застосування.

Задовольняючи позов, місцевий суд зазначив наступне.

Щодо наявності підстав застосування при вирішенні спірних правовідносин правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справа № 360/2336/19.

Означена постанова прийнята судом касаційної інстанції за наслідками перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанції у справі, предметом розгляду якої було рішення, оформлене протоколом комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 21 вересня 2018 року № 3, яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій.

З огляду на означене, висновки суду Верховного Суду у справі № 360/2336/19 не можна тлумачити окремо від висновків рішення суду першої інстанції, яке ним переглядалось.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд керувався приписами Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26 серпня 2016 року № 868, яким було затверджено Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, яке втратило чинність внаслідок набрання чинності Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2019 року № 395, яким затверджено Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, чинне на теперішній час та на час виникнення спірних правовідносин у справі, що розглядається.

Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 серпня 2016 року № 868, встановлювало особливості надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, учасника війни за участь в антитерористичній операції (розділ ІІІ).

Водночас, Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2019 року № 395, фактично не встановлює таких особливостей для працівників органів МВС.

Поряд з цим, у справі № 360/2336/19 судами під час вирішення питання про надання позивачу статусу учасника бойових дій комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни досліджувала лист Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 02 серпня 2017 року № 33/7-6658 та архівну довідку Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 04 жовтня 2017 року № 179/1/10587, за наслідками чого встановили, що позивач наказами керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України до проведення антитерористичної операції персонально не залучався, в бойових розпорядженнях Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) за період з 1 січня по 28 травня 2015 року, які знаходяться на зберіганні в архіві, позивач не виявлений.

Натомість у справі, що наразі розглядається означених обставин відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення щодо позивача встановлено не було, протилежного відповідачем не зазначено.

З огляду на означене, фактичні обставини справи № 360/2336/19 не можна вважати тотожними обставинам справи № 200/4065/23.

Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

По-перше, та обставина, що Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2019 року № 395 (далі Положення № 395), не встановлює особливостей для працівників органів МВС, не впливає на сутність спору.

В пункті 1 розділу V Положення № 395 (фактично так само як і в Положенні № 868) прямо передбачено, що Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій особам рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, на підставі документів, визначених пунктом 4 Порядку № 413.

Отже, затвердження Міністерством внутрішніх справ України Положення № 395, яким визнано таким, що втратило чинність Положення № 868, не впливає на сутність правовідносин щодо документів, якими підтверджується можливість надання статусу учасника бойових дій, що визначені Порядком № 413.

По-друге, та обставина, що у матеріалах справи № 360/2336/19 був наявний лист Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 02 серпня 2017 року № 33/7-6658 та архівну довідку Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 04 жовтня 2017 року № 179/1/10587, про те, що позивач наказами керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України до проведення антитерористичної операції персонально не залучався, в бойових розпорядженнях Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) за період з 1 січня по 28 травня 2015 року, які знаходяться на зберіганні в архіві, позивач не виявлений, а в матеріалах цієї справи подібного документу немає, також не свідчить про неможливість застосування висновків, викладених Верховним Судом у справі № 360/2336/19.

Так, в своїй постанові від 06 квітня 2021 року в справі № 360/2336/19, залишаючи касаційну скаргу особи без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій про відмову в позові про зобов`язання надати статус учасника бойових дій, - без змін, Верховний Суд зазначив, що жодних доказів на підтвердження безпосередньої участі у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, як того вимагає пункт 4 Порядку № 413 …, позивачем не надано (пункт 31).

Так само, в нинішній справі позивачем не надано таких доказів, тому висновки, викладені Верховним Судом у справі № 360/2336/19, є релевантними до спірних правовідносин.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, місцевим судом порушено вимоги процесуального законодавства.

Щодо суті позовних вимог.

Згідно з статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (чинний на момент виникнення правовідносин) (далі Закон) учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

Абзац перший пункту 19 частини першої статті 6 в редакції Закону № 291-VIII від 07.04.2015\

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України;

Частину першу статті 6 доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 1233-VII від 06.05.2014; в редакції Закону № 1547-VII від 01.07.2014.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, визначено Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (в редакції на момент виникнення правовідносин) (далі Порядок).

Так, відповідно до пункту 2 Порядку статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 4 Порядку (в редакції на момент виникнення правовідносин) є витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Тобто, підставою для надання цього статусу є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

При ухваленні рішення місцевий суд не врахував, що відповідно до пункту 4 Порядку підставою для надання особі статусу учасника бойових дій є документи, які підтверджують безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, участі в захисті незалежності, суверенітету та територіальну цілісність України.

З позовної заяви вбачається, що позивачка з 07.04.2014 по 06.11.2015 нібито приймала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, що також підтверджується довідками ГУМВС України в Донецькій області від 30.10.2015 № 10150/Нг, від 10.07.2017 № 317/Лк, від 22.10.2018 № 14 лк.

Щодо змісту поданих позивачкою документів на розгляд Комісії.

Як вбачається із додатків до відзиву на позовну заяву, 11.08.2021 позивачем підписано та повторно направлено до Міністерства внутрішніх справ України заяву для встановлення статуту учасника бойових дій підполковнику міліції ОСОБА_1 .

До цієї заяви було додано:

- копія архівного витягу Галузевого Державного Архіву Міністерства оборони України № 179/1/174 від 04.01.2019;

- довідки № 340 лк від 15.06.2020 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України;

- копія паспорта;

- згода на збирання та обробку персональних даних.

19.08.2021 документи надійшли відповідачу, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції №Х-26592.

Довідка № 340 лк від 15.06.2020 видана ОСОБА_1 про те, вона дійсно в період з 07.04.2014 по 06.11.2015 брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області (підстава: наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33; наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 №347).

В довідці дійсно зазначено, що вона є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

В той же час, позивачка надавала до матеріалів справи довідки від 30.10.2015 № 10150/Нг та від 22.10.2018 № 14 лк аналогічного змісту, проте в них не було зазначено про те, що вони є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, отже, вони не можуть свідчити про наявність таких підстав.

Вирішуючи питання, чи надала позивачка Комісії достатньо доказів для надання їй статусу учасника бойових дій, колегія суддів вважає, що нею було подано документи, які не є доказами про безпосереднє залучення позивачки до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

По-перше, Довідку № 340 лк від 15.06.2020 не можна визнати доказом про безпосереднє залучення позивачки до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Так, згідно п. 6 Порядку № 413 (в редакції на час надання довідки № 340 лк від 15.06.2020) для надання статусу учасника бойових дій:

особам, зазначеним в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку, які брали участь в антитерористичній операції, командири (начальники) військових частин (органів, підрозділів) або інші керівники підприємств, установ та організацій у місячний строк після завершення особами виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (після видання відповідного наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ) зобов`язані подати на розгляд комісії, утвореної міністерством, центральним органом виконавчої влади чи іншим державним органом, у підпорядкуванні яких перебували військові частини (органи, підрозділи), установи та заклади, у складі яких проходили службу особи, довідки за формою згідно з додатком 1 та документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Отже, окрім довідки, її підписант мав надати ще й документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій.

Таких документів (в тому числі позивачкою на розгляд Комісії) подано не було.

По-друге, підставою для її надання заначено наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33; наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 №347.

В той же час, відповідно до архівного витягу від 20.06.2023 № 179/1/4771 Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, ОСОБА_1 в період з 07.04.2014 по 06.11.2015 перебувала у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, З МЕТОЮ ВИКОНАННЯ СЛУЖБОВИХ ЗАВДАНЬ.

Позивачка та суд першої інстанції не навели жодного документа, який був би доказом безпосереднього залучення позивачки з 07.04.2014 по 06.11.2015 до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Згідно до статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», в редакції чинній на момент відрядження Позивача до районів проведення антитерористичної операції, зазначено, що координацію діяльності суб`єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» управління антитерористичною операцією покладено на Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

В статті 13 цього Закону за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

Як вбачається з вищевикладеного, Порядком № 413, у редакції чинній на час відрядження ОСОБА_1 , так і діючій на сьогодні редакції, безумовною підставою для надання статусу учасника бойових дій є безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції, що підтверджується наказами антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції.

Будь-які інші органи, в т.ч. і територіальні органи МВС, не мають повноважень підтверджувати факт безпосередньої участі особи в антитерористичній операції в районах її проведення.

Посилання суду першої інстанції на витяг з наказу першого заступника Антитерористичного центру СБУ по стройовій частині від 02.02.2015 № 33 про перебування у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань в період з 07.04.2014 по 06.11.2015 не є належним доказом того, що позивачка безпосередньо залучалася до виконання завдань АТО.

Даний документ не надає жодних підстав для надання статусу учасника бойових дій в розумінні вище зазначеного законодавства.

Оскаржуваним рішенням суду встановлено лише її перебування у складі сил та засобів, що залучалися до участь в Антитерористичній операції. Але, перебування у складі сил та засобів та безпосереднє залучення підтверджується різними документами АТЦ СБУ.

Позивачкою не надано доказів того, що наказами АТЦ при СБУ вона залучалася до виконання завдань антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей безпосередньо.

Виконання своїх службових обов`язків, хоча і в районі проведення АТО, але не пов`язаних із заходами з протидії терористичної діяльності, не є підставою вважати, що позивачка персонально та безпосередньо залучалася до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

До такого самого висновку дійшов Верховний Суд, який постановою від 06.04.2021 року у справі № 360/2336/19 встановив, що:

«32. ……. довідкою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 18.06.2015 №ВДЗ/5664/А підтверджено лише, що позивач перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань.

33. Натомість доказів про залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення позивачем не надано.

35. Верховний Суд зазначає, що посилання позивача на наказ Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.06.2015 №158, ………, довідку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 18.06.2015 № ВДЗ/5664/А не свідчать про те, що він у період часу з 31.07.2014 по 28.05.2015 брав безпосередню участь в АТО, оскільки такий період часу є загальним періодом, що визначає участь позивача в проведенні антитерористичної операції.

36. Натомість однією з обов`язкових умов для визнання особи такою, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО, є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО. Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена відповідними наказами командира штабу АТО».

Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, що підтверджують перебування позивачки у підпорядкуванні керівництва штабу АТО у спірний у цій справі період часу та свідчать про безпосередню участь у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, тому підстав для задоволення позовних вимог не існує.

Щодо доводів апелянта про пропуск строку позивачем звернення до суду апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою та поновив позивачу строк звернення до суду з позовною заявою, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі від 07.08.2023.

Колегія суддів цілком погоджується з такими висновками та не приймає доводи апеляційної скарги в цій частині також.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі № 200/4065/23 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України в особі комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Повне судове рішення 08 лютого 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук