Справа № 580/5280/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5280/23 Суддя (судді) першої інстанції: Петро ПАЛАМАР
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області та ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про стягнення середнього заробітку,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просив зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 90228,15 грн.

Позов мотивовано тим, що у день звільнення позивача зі служби в поліції 13.01.2022 відповідач не виплатив йому при звільненні всіх належних йому сум, які виплачені позивачу лише 10.06.2023, тому він вважає, що відповідач має виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 р. адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22557 (двадцять дві тисячі п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 00 коп. з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовної заяви відмовити повністю, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору в частині задоволення позову.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2023 відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено до розгляду у письмовому провадженні на 24.01.2024.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2024 відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено до розгляду у письмовому провадженні на 07.02.2024 для спільного розгляду апеляційних скарг.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг позивача та відповідача, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в поліції та наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 13.01.2022 № 13 о/с, його звільнено зі служби за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" з урахуванням змін.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09.01.2023 у справі № 580/5802/22, яке набрало законної сили 26.04.2023, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, а саме за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, індексацію грошового забезпечення за період служби з листопада 2015 року до жовтня 2017 року.

На виконання вказаного рішення суду, відповідач нарахував та виплатив у відповідності до платіжних інструкцій від 10.06.2023 №3374, №3373, №3375 позивачу кошти в сумі 28214,22 грн.

Вважаючи, що виплата грошового забезпечення із затримкою є підставою для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, також були внесені зміни до статті 117 КЗпП України, зокрема, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Отже, з урахуванням приписів ст. 117 КЗпП України, середній заробіток позивача за шість місяців становить 90228,15 грн. (183 дні * 493,05 грн.), водночас, беручи до уваги те, що загальний розмір виплачених коштів на виконання рішення суду у справі № 580/5802/22 склав 28214,22 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення суми, а саме, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з врахуванням принципу справедливості та співмірності, становить 22557 грн.

Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду (у даному випадку, 11 місяців позивачем не вчинялись дії, спрямовані на перерахунок індексації грошового забезпечення), з урахуванням чого, апелянт вважає, що, у даному випадку, відсутні підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП. Також, апелянт вважає недоведеним понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката.

У свою чергу, позивач, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вказує на те, що позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗпП. Позивач вважає, що суд першої інстанції не мав підстав для зменшення суми компенсації, та мав присудити до виплати 90228,15 грн (183 дні), адже законодавець чітко сформулював розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який не може бути стягнутий більше як за 6 місяців. Крім того, позивач вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині стягнення 500 грн витрат на правничу допомогу адвоката замість документально доведених 4000 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, стаття 116 КЗпП України, викладена у новій редакції та передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Слід зазначити про те, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, повідомити працівника про нараховані суми виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, також були внесені зміни до статті 117 КЗпП України, зокрема, частина перша цієї статті передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Частиною другою вказаної статті, передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що наказом Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 13.01.2022 № 13 о/с, позивача звільнено зі служби, однак виплата, зокрема, компенсації за невикористані відпустки та індексацію відбулась лише 10.06.2023, тобто із порушенням строків, встановлених ст. 116 КЗпП України, а відтак, у відповідності до ст. 117 КЗпП України це є підставою для стягнення середнього заробітку за шість місяців (183 дні).

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 21.07.2023 № 189, середньоденне грошове забезпечення позивача, обчислений виходячи з виплат за два останні календарні місяці роботи, що передують місяцю в якому відбулося звільнення становить - 493,05 грн.

Отже, як правильно визначив суд першої інстанції, з урахуванням приписів ст. 117 КЗпП України, середній заробіток позивача за шість місяців становить 90228,15 грн. (183 дні * 493,05 грн.).

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У даному випадку, загальний розмір виплачених коштів на виконання рішення суду у справі № 580/5802/22 склав 28214,22грн. (грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2021 рік, а саме за 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки та за 13 діб додаткової оплачуваної відпустки, індексації грошового забезпечення за період служби з листопада 2015 року до жовтня 2017 року).

Тобто, заявлена сума компенсації в 90228,15 грн, з сумою, з якої виникло просточення виплати заробітної плати, склала 28214,22 грн, що є явно непропорційним та перевищує її в 3 рази, що обґрунтовано давало суду першої інстанції підсатви для розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, шляхом: виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 90228,15 грн./2 (роки за які нараховувалась виплата з листопада 2015 року до жовтня 2017 року та протягом 2021 року)/12 = 3759,50грн./міс. *6 міс. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з враховуючи принцип справедливості та співмірності, становить 22557 грн.

Проте, з огляду на очевидну неспівмірність несвоєчасно виплачених сум при звільнені позивача з розміром середнього заробітку за час затримки їх виплати при звільненні, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, а також наявністю судового спору щодо виплати індексації, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям співмірності, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за спірний період становить 22557 грн, при цьому, визначення критеріїв та розрахунку суми компенсації, є дискрецією суду, адже чітких вимог законодавство не регламентує.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що грошова сума за затримку розрахунку при звільненні, виконує саме компенсаторну функцію, та яка не є належним/фіксованим заробітком позивача. Фактично, позивач, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не погоджується із методологією обраного судом першої інстанції способу розрахунку компенсації (не більше ніж за 6 місяців) та самою присудженою сумою, однак, законодавство не містить чітких вимог та формули розрахунку, тому, вказане питання лежить у площині свободи розсуду суду, однак, апелянт не посилається на норму матеріального права, яку, на його думку, порушив суд першої інстанції. До того ж, затримка відбулась не суми грошового забезпечення, а лише його складової - компенсації додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення.

Підсумовуючи, колегія суддів вважає, що, дійсно, відповідач, всупереч нормам чинного законодавства, не провів з позивачем повного розрахунку при звільненні, а тому, наявні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, водночас, вирішуючи питання щодо розміру середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано застосував принцип співмірності та визначив, що середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні має бути виплачений позивачеві. Однак, не в заявленій до стягнення сумі, яка не співмірна із самою сумою, що не була йому виплачена.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а доводи апелянтів у цій частині не знайшли свого підтвердження.

Також, апеляційні скарги позивача та відповідача містять посилання на помилковість висновків суду першої інстанції при розподілі судових витрат щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, на що, колегія суддів зазначає таке.

Згідно частин 1, 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом досліджено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Руденко Ю.В. укладено договір № б/н від 19.06.2023 про надання правничої допомоги. Частиною 4.2 якого, передбачено, що гонорар складає 4000 грн.(згідно наданого розрахунку за підготовку позовної заяви адвокату сплачено 3000 грн. без врахування консультації). Окрім того, в матеріалах наявна квитанція про отримання грошових коштів від клієнта на суму 4000 грн.

З урахуванням складності справи, розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, наявності сталої правктики Верховного Суду по даній категорії справ, та обсягу виконаних адвокатом робіт, суд першої інстанції, з урахуванням наявності певного обсягу дискреції, мав пісдатви для висновку про те, що справа не потребувала значних затрат часу на її підготовку, підготовка цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, що зумовлює задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 500 грн.

У цілому, доводи апеляційних скарг позивача та відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Черкаській області та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко