Справа № 182/4540/22
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/4540/22
Провадження № 2-а/0182/53/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.01.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заяваОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимоги позивач посилається на те, що 25 серпня 2022 року інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Андрійченком Тимуром Ігоровичем було винесено постанову ЕАР № 5799282 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. Відповідно до змісту постанови, він рухався зі швидкістю 79 км/год. в населеному пункті та не виконав вимогу знаку 3.29, чим порушив п.12.9.а ПДР України. При цьому, позивач вважає, що винесена відносно нього постанова є незаконною та підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. В порушення вимог ч.3 ст.283 КУпАП, у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось. Крім того, у відповідача відсутні правові підстави для використання лазерного вимірювача швидкості ТгиСАМ, оскільки автоматичний режим передбачає роботу виключно з триноги або штативу і допускає втручання людини в процес фіксації правопорушень, інакше результат виміру швидкості можна поставити під сумнів. Вимірювач швидкості руху ТгиСАМ є виключеним з Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах МВС для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху. З відеозапису, зробленого відповідачем, дуже добре вбачається, що прилад фіксації знаходиться у нього безпосередньо в руках, оскільки видно значне дрибіжчання приладу, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля з руки (рук). Така вібрація приладу може дати більшу похибку, аніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким він керував. Більш того, у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення зазначено транспортний засіб Kia Cerato, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , на якому він, нібито, вчинив правопорушення. При цьому, акцентує увагу суду на тій обставині, що власником вищевказаного автомобіля він ніколи не був та зазначеним транспортним засобом ніколи не керував. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, просить суд скасувати постанову інспектора батальйону № 1 роти і № 2 УПП в Дніпропетровській області сержанта поліції Андрійченка Тимура Ігоровича, серії ЕАР № 5799282 від 25 серпня 2022 року, якою його, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, однак, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягає (а.с.20).

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, в судове засідання не прибув, при цьому, в матеріалах справи міститься відзив, поданий представником департаменту патрульної поліції на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п.5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. При цьому, як на підставу законності винесеної постанови, представник відповідача посилається на статтю 251 КУпАП, якою передбачено, що доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тому, в даній справі докази є наявними, будь-які докази як підстава скасування постанови позивачем надані не були, а всі його посилання на обставини є недоведеними і зводяться до того, щоб уникнути відповідальності. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, вважає, що постанова відповідає усім вимогам та нормам чинного законодавства, позовні вимоги не визнають та просять суд в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першоюст.55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Судом встановлено, що 25 серпня 2022 року інспектором батальйону № 1 роти № 2 УПП в Дніпропетровській області сержантом поліції Андрійченком Тимуром Ігоровичем винесено постанову ЕАР № 5799282 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, окрім постанови, будь-які інші докази, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем до суду надано не було. А сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Ця постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Згідно зі ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, порушень ПДР України з боку позивача по справі відповідачем належним чином доведено не було.

Згідно з п.10 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Окрім цього, судом було оглянуто відеозапис на диску, який був долучений представником відповідача до відзиву на позовну заяву, який в даному випадку не є тим доказом, який би свідчив про дійсний факт порушення позивачем ПДР, оскільки останній містить відеозапис, який відображає неточності та не можливо встановити факт порушення вимог знаку 3,29 п.12.9.а ПДР України та як наслідок визнати дії відповідача законними або в іншому випадку позивача притягнути до відповідальності.

За таких обставин, суд не вбачає в діях позивача ознак правопорушення, за яке на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і вважає за необхідне скасувати вищевказану постанову як незаконну.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно зі ст.7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою, відповідно до закону, кримінальної відповідальності.

Вимогами статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду відповідачем не надано належних та допустимих доказів того факту, що на час складання спірної постанови позивач, дійсно, порушив ПДР.

Тому, на думку суду, оскаржувана постанова була винесена відповідачем передчасно.

Керуючись ст.ст.6, 12, 19, 46, 77, 78, 90, 243, 245, 251, 252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАР № 5799282 від 25 серпня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп. на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 грн. (чотириста дев`яності шість грн.) 20 коп., сплачений останнім при подач позову до суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його складення

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал