Справа № 420/16169/23
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/16169/23
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Альонішко С.І.,

за участю представника апелянта Бочевара М.П.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2023 №47 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді "догани";

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 понесені позивачем судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що із оскаржуваним наказом позивача не ознайомлювали, з його змістом та копіями матеріалів службового розслідування позивач ознайомився 13.06.2023 року з наданого відповідачем листа-відповіді від 12.06.2023 року № 2/2661 та копій документів на адвокатський запит. Позивач з оскаржуваним наказом не погоджується у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що про проведення службового розслідування апелянт дізнався, перебуваючи в лікарні, вже тоді, коли воно було закінчено та було оформлено акт службового розслідування, тобто після 21.04.2023 року. Апелянт вказує, що є помилковими твердження суду про те, що належна бойова підготовка ввіреного йому підрозділу підтверджується наданими до суду документи з організації та проведення навчальних заходів на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_2 , адже вищевказані документи містять лише накази командира (його заступника) про необхідність проведення таких заходів серед особового складу військового частини, однак, жодних доказів участі позивача, його підрозділу та взагалі будь-кого з особового складу військового частини у практичних стрільбах, заходах щодо бойової підготовки, тактики ведення бою, тактичної медицини тощо, як то журналів, відомостей, показів свідків до суду відповідачем надано не було. ОСОБА_1 а ні під час прийняття на військову службу а ні під час проходження такої служби в військовій частині, не була проведена військово- лікарська експертиза на визначення ступеня пригодності до військової служби. Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 у рапорті від 22.02.2023 року на ім`я командира в/ч НОМЕР_2 повідомив свого начальника про поганий стан свого здоров`я, однак командир частини не відреагував належним чином та не направив одразу позивача на обстеження до лікарні або на проведення військово-лікарської комісії для визначення стану пригодності до військової служби (відповідне направлення вже було видане лише 03.03.2023 року).

У відзиві на апеляційну скаргу командир Військової частини НОМЕР_1 зазначає, що про проведення службового розслідування за фактом відкритої відмови військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 від виконання бойового наказу та право надати з цього приводу пояснення старший сержант ОСОБА_1 був належним чином повідомлений за особистим телефоном. Від надання пояснень та підпису будь-які документів з приводу обставин скоєного правопорушення позивач особисто відмовився, при цьому дозволу на запис його розмови по телефону технічними засобами не надав. Майже за рік служби позивач, як головний сержант взводу, жодного разу не скаржився на недостатню військову (бойову) підготовку, не подавав відповідних рапортів, виконував службові обов`язки сумлінно, очевидно не вбачаючи жодних проблем чи недоліків щодо належної підготовки особового складу. А тому, посилання останнього на неналежну військову (бойову) підготовку як на підставу для відмови від виконання бойового наказу, свідчить про незаконність й злочинну природу такої відмови, що стала наслідком особистої некомпетентності. Питання проходження позивачем військово-лікарської експертизи під час призову на військову службу не є предметом судового розгляду і не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із невиконанням ним бойового наказу командира. На момент проголошення бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30 суттєвих та реальних перешкод у виконанні обов`язків головного сержанту взводу за станом здоров`я у старшого сержанта ОСОБА_1 не існувало. Проте ситуація зненацька змінилася, коли старший сержант ОСОБА_1 отримав бойовий наказ. З огляду на зазначене, командир Військової частини НОМЕР_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 24.02.2022 р. о 03 год. 40 хв. російською федерацією скоєний злочинний відкритий воєнний напад на Україну. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан строком на 30 діб, який продовжений і діє на сьогодні.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 20 від 26.02.2022 старший сержант ОСОБА_1 , призваний цією ж військовою частиною, зарахований до списків особового складу даної військової частини на посаду командира 2-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти.

Наказами командира військової частини НОМЕР_2 від 01.10.2022 № 5-РС «по особовому складу» та від 01.10.2022 № 225 "по стройовій частині" старший сержант ОСОБА_1 призначений та прийнятий на посаду головного сержанта 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти цієї ж військової частини.

Відповідно до бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30 вказана військова частина повинна була вибути для виконання бойових завдань в район ведення бойових дій в Донецьку область за визначеними маршрутами.

Згідно доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 23.02.2023 №2/877 "про подію" 22.02.2023 о 13 год. 45 хв. група військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 у 87 осіб, в тому числі старший сержант ОСОБА_1 , відкрито відмовились виконати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30.

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється кримінальне провадження № 0000046 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 402 КК України, про що 23.02.2023 внесений відповідний запис у вказаному реєстрі. Підставою для порушення даного кримінального провадження стала зазначена доповідь командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 24.02.2023 № 35-РС старший сержант ОСОБА_1 , головний сержант 2-го стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти цієї ж військової частини, увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2023 № 117 призначене службове розслідування за фактом відкритої відмови від виконання наказу про вибуття в район ведення бойових дій, вчинене 79 військовослужбовцями В/Ч НОМЕР_2 , яке закінчилось 23.04.2023. Згідно акту службового розслідування за фактом відкритої відмови військовослужбовців В/Ч НОМЕР_2 , складеного 23.04.2023, відповідно до бойового розпорядження командира В/Ч НОМЕР_1 від 21.02.2023 № 30, яким особовому складу визначено здійснити марш за маршрутом м. Роздільна - м. Миколаїв - м. Кривий ріг - м. Дніпро - м. Покровськ Донецької області, встановлено, що близько 14 год. 00 хвил. 22.02.2023 під час шикування особового складу батальйону, командир військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_2 довів свій наказ від 21.02.2023 № 30 до наявного особового складу цієї ж військової частини. Більшість військовослужбовців, в тому числі головний сержант 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти старший сержант ОСОБА_1 , відмовились виконувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30. О 09 год. 00 хвил. та 14 год. 00 хвил. 23.02.2023 підполковник ОСОБА_2 повторно довів свій наказ від 21.02.2023 № 30 та повідомив, що згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2023 № 7/1170дск підрозділи військової частини НОМЕР_2 відбувають в район м. Покровське Донецької області.

Позивачем поданий 22.02.2023 рапорт, в якому вказав про те, що весь особовий склад відмовився від вибуття в зону бойових дій. Позивач на протязі року керував підрозділом, зауважень та претензій від керівництва не було. Сам він не проходив медичного огляду та ВЛК, відсутнє бойове злагодження, на час подання рапорту психологічно та морально виснажений, стан здоров`я погіршився.

02.03.2023 військовою частиною НОМЕР_2 зареєстрований рапорт ОСОБА_1 про направлення для проходження військово-лікарської експертизи для визначення ступеня придатності до військової служби, в якому він зазначив, що під час затримання 23.02.2023 о 16 год 35 хв. співробітниками ДБР йому стало погано, була викликана швидка допомога та його доставлено до Роздільнянської лікарні, а в подальшому переведений до ВМКЦ Південного регіону для обстеження, де ОСОБА_1 перебував до 24.02.2023, під час обстеження у позивача виявлено ряд хронічних захворювань. в тому числі розлади психічного характеру. З 24.02.2023 по 28.02.2023 позивач знаходився у слідчому ізоляторі під арештом, звільнений з-під арешту внаслідок внесення застави.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.03.2023 № 66 старший сержант ОСОБА_1 , головний сержант 2-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти цієї ж військової частини, вибув до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону м. Одеса, підстава: направлення на ВЛК від 03.02.2023 № 27/982. Перебував на лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві "Одеська обласна клінічна лікарня" з 17.03.2023 по 22.05.2023.

Згідно висновку службового розслідування ОСОБА_1 своїми діями порушив вимоги ст.ст.4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил, відповідно до яких військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк, ст.ст. 11,30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які передбачають . що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів , військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, є неналежна організація контролю з боку командування військової частини НОМЕР_2 .

В матеріалах службового розслідування є акт від 21.04.2023, складений членами дисциплінарної комісії ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відмову ОСОБА_1 надати пояснення за фактом порушення та відмову від запису телефонної розмови.

За порушення вимог ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту ЗСУ, статей 6,11, 16, 30, 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді "догана" наказом № 47 від 23.04.2023.

Не погоджуючись з правомірністю вказаного наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23.04.2023 в частині встановлення порушень (підпункти 1-5 абзацу 3 описової частини) та в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не прийняття до уваги дисциплінарною комісією стану здоров`я позивача не є порушенням, оскільки в ході розгляду справи не встановлено, що наявність хронічних хвороб у позивача перешкоджала виконанню наказу про його переміщення до м. Покровськ. З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2023 року № 47.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Законом України Про військовий обов`язок та військову службу (далі - Закон № 2232) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Відповідно статті 3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями статей 5 та 6 розділу "Загальні положення" Статуту визначено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири (п. 7 Статуту).

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно п. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За приписами статей 26-27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (ст.30 Статуту ВС ЗСУ).

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно (ст.37 Статуту ВС ЗСУ).

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно статтям 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

За статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно з частинами 1-3 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Положеннями ст. 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, керівники державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Голова Служби зовнішньої розвідки України, Голова Служби безпеки України, Голова Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, командувач Національної гвардії України, Голова Державної прикордонної служби України, Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, начальник Управління державної охорони України, керівники інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.

Розділ ІІІ Дисциплінарного статуту визначає стягнення за порушення військової дисципліни.

Згідно з статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Статтею 87 цього ж Статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.

Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Так, наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608). Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Згідно пункту 2 розділу I Порядку №608 виконавська дисципліна - належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями службових обов`язків, наказів Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, командирів (начальників), доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин);

службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

За приписами пункту 3 Розділу II Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України ( пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).

Оформлення результатів службового розслідування викладено у розділі V Порядку № 608.

Відповідно пунктів 1-6 Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частину.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Як вбачається з пункту 5 розділу VІ Порядку № 608 акт службового розслідування разом з усіма матеріалами оформлюється окремою справою або долучається до документів відповідної номенклатурної справи.

Аналізуючи оскаржуваний наказ в частині, що стосуються притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедуру проведення службового розслідування, суд першої інстанції дійшов висновку, що така процедура не була порушена, з огляду на наступне.

Оскільки позивач перебував у лікарні на час проведення службового розслідування відносно великої кількості військовослужбовців, йому було запропоновано надати свої пояснення телефонним зв`язком, що не заборонено, але позивач відмовився від надання пояснень, при цьому дозволу на запис його розмови по телефону технічними засобами також не надав, що підтверджується актом від 21.04.2023, складеним заступником командира бригади-начальником відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_3 , старшим офіцером відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 лейтенантом Дороган У. та водієм 2 відділення 2 взводу автомобільної роти військової частини ОСОБА_5 , які були допитані як свідки в судовому засіданні в суды першої інстанції та підтвердили відомості, викладені в акті.

Будь-яких письмових пояснень позивач з власної ініціативи до військової частини не надсилав, хоч ОСОБА_1 повідомив суд, що дізнався про службове розслідування, перебуваючи в лікарні. Також позивач не заперечує телефонну розмову з ОСОБА_4 , але стверджує про інший зміст розмови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведене свідчить про те, що позивач належним чином був повідомлений про наявність службового розслідування, від надання письмових пояснень та безпосередньої участі в якому особисто відмовився за власним бажанням, що свідчить про відсутність порушень з боку відповідача з цього приводу.

Як зазначалось відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу, причиною застосування дисциплінарного стягнення до позивача став факт невиконання бойового наказу без достатніх підстав.

Апелянт зазначає, що підстави відмови від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30 він виклав у рапорті командиру військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2023 (зареєстрований 27.02.2023). Дослідивши вказаний рапорт судами встановлено, що такими причинами стали відсутність медичного огляду та ВЛК за весь період служби та недостатня військова й бойова підготовка, в тому числі і бойове злагодження. Позивач зазначив, що раніше сумлінно виконував накази командування та не відмовляється, проте виконати саме наказ про переміщення до м. Покровськ, Донецької області не має можливості за станом здоров`я.

Стаття 123 Статуту ВС ЗСУ передбачає, що головний сержант взводу (обслуги, заступник командира взводу) (далі - головний сержант взводу) в мирний і воєнний час відповідає за успішне виконання взводом завдань за призначенням, навчання і виховання військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу, їх військову дисципліну, охайний зовнішній вигляд, фізичну підготовку, правильне зберігання і експлуатацію озброєння, техніки та іншого майна взводу, внутрішній порядок у підрозділі, правильне несення служби військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу в добовому наряді. Головний сержант взводу підпорядковується командирові взводу та є прямим начальником військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу взводу.

Згідно ст. 124 Статуту ВС ЗСУ головний сержант взводу зобов`язаний, зокрема, підтримувати бойову готовність особового складу, озброєння та техніки взводу; знати тактику дій взводу в різних видах бою, вміти управляти особовим складом під час виконання завдань за призначенням; досконало знати і вміло володіти всіма видами озброєння і техніки взводу; постійно підтримувати високий рівень професійних знань, умінь та навичок, працювати над їх удосконаленням; знати керівні документи з бойової підготовки, забезпечувати виконання їх вимог сержантським (старшинським) складом взводу, надавати командирові взводу пропозиції щодо планування, організації, проведення заходів із бойової підготовки та заходів з професійного розвитку сержантського (старшинського) складу взводу, вдосконалення їх методичної підготовки; організовувати проведення сержантським (старшинським) складом занять з особовим складом взводу, контролювати та координувати проведення ними занять, надавати методичну та практичну допомогу, вести облік професійної підготовки військовослужбовців сержантського (старшинського) складу взводу; безпосередньо проводити заняття з бойової підготовки з військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу взводу; доповідати командирові взводу стосовно проблемних питань проходження військової служби військовослужбовцями рядового і сержантського (старшинського) складу взводу, надавати сержанту із матеріального забезпечення (старшині) роти заявки щодо їх всебічного забезпечення; постійно працювати над удосконаленням особистого стилю роботи та керівництва, бути взірцем для особового складу взводу щодо виконання службових обов`язків; організовувати здійснення заходів щодо зміцнення здоров`я військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу взводу, їх фізичної тренованості та загартованості, своєчасно доповідати командирові взводу та головному сержантові роти про захворювання військовослужбовців та організовувати їх направлення до медичного підрозділу; підтримувати на належному рівні морально-психологічний стан військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу взводу, працювати над згуртуванням військового колективу, сприяти формуванню в особового складу почуття взаємоповаги і взаємодовіри, відповідальності за успішні дії підрозділу; організовувати та безпосередньо проводити підготовку особового складу, озброєння, техніки взводу до занять (навчань), виконання завдань за призначенням; забезпечувати підготовку військовослужбовців рядового і сержантського (старшинського) складу взводу до несення служби в добовому наряді та своєчасно направляти їх на інструктаж до головного сержанта роти.

Наведені вище норми Статуту свідчать, що бойова підготовка, військовий вишкіл військовослужбовців взводу залежав в тому числі від діяльності позивача на посаді головного сержанта взводу. Доказів звернення позивача до командування з рапортами про неналежну підготовку, злагодження, тощо за весь період служби суду не надано.

До матеріалів адміністративного позову додані документи з організації та проведення навчальних заходів на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_2 .

Тому посилання апелянта на неналежну бойову підготовку ввіреного йому підрозділу як на підставу невиконання наказу про переміщення до пункту призначення не ґрунтується на дійсних обставинах справи, суперечить його обов`язку щодо військової (бойової) підготовки особового складу, та не підтверджені при розгляді справи належними доказами.

Що стосується такої причини невиконання бойового наказу як стан здоров`я позивача, колегія суддів зазначає.

Відповідно до п. 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Як вже зазначалось вище, заперечуючи правомірність накладення дисциплінарного стягнення згідно наказу від 23.04.2023, апелянт вказував на те, що не було проведено медичне обстеження (ВЛК) та що в силу стану свого здоров`я не міг виконати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023, про що невідкладно повідомив у своєму рапорті. Апелянтом надані відповідні медичні документи, які хоч і стосуються періоду перебування позивача у лікарні вже після відмови від виконання наказу, однак підтверджують наявність хронічних захворювань у позивача.

Разом з тим, та обставина, що до моменту проголошення бойового наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 21.02.2023 № 30 старший сержант ОСОБА_1 проходив військову службу на посадах командира та головного сержанта взводів військової частини майже 12 місяців, стан його здоров`я дозволяв нести військову службу, з рапортами до командування військової частини НОМЕР_2 про поганий стан здоров`я чи самопочуття або неможливість виконувати посадові обов`язки за станом здоров`я не звертався.

Отже, наявність хронічних захворювань колегія суддів вважає обставиною, яка не звільняє позивача від виконання бойового наказу.

У виписці із медичної картки стаціонарного хворого № ІХ-230223/704 від 23.02.2023 зазначено, що хворий (позивач) був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги до Роздільнянської ЦРЛ у психомоторному збуджені, загальний стан хворого був важкий, обумовлений психомоторним збудженням, страхом смерті, неадекватною, небезпечною для оточуючих поведінкою. При свідомості, контакту недоступний, різка зміна настрою, дезорієнтований у часі, особистості, просторі, тощо.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що стан сильного душевного хвилювання був викликаний затриманням апелянта співробітниками ДБР, а не при оголошенні наказу. Крім того, з довідки ВЛК від 23.05.2023 вбачається відсутність у позивача хронічних психічних захворювань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не прийняття до уваги дисциплінарною комісією стану здоров`я позивача не є порушенням, оскільки в ході розгляду справи не встановлено, що наявність хронічних хвороб у позивача перешкоджала виконанню наказу про його переміщення до м. Покровськ.

З огляду на зазначене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2023 року № 47 .

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р., заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик