Справа № 260/10993/23
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2024 рокум. Ужгород№ 260/10993/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ракоці, буд. 13, ) про стягнення грошової компенсації за затримку розрахунку,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, щодо невчасного розрахунку після звільнення 10.03.2021 року, який відбувся фактично 13.12.2023 року.

2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції України виплатити грошову компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, яка тривала 1009 дні, у розмірі середнього заробітку 1495,79 гривні, що становить 1509252,11 гривень (один мільйон п`ятсот дев`ять тисяч двісті п`ятдесят дві гривні одинадцять копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при звільненні позивача зі служби в поліції 10.03.2021 року відповідач не нарахував та не виплатив йому грошове забезпечення у повному обсязі, цю доплату проведено 13.12.2023 року на виконання рішення суду від 12 травня 2023 року у справі №260/4676/22. З цих підстав позивач вважає, що відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України він має право на одержання середнього заробітку за увесь час затримки сплати належних при звільненні сум за період з 10.03.2021 по 13.12.2023 у розмірі 1509252,11 грн., у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09 січня 2024 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому представник ГУ НП в Закарпатській області просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівнику сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців. Відповідач вважає, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КзПП України і таке зменшення має залежати саме від розміру недоплаченої суми.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Наказом ГУ НП в Закарпатській області «По особовому складу» від 10.03.2021 року №55 о/с полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління начальника відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності ГУ НП в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції згідно із Законом України «Про Національну поліцію» за п.7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням), 10 березня 2021 року.

При звільненні Головним управління Національної поліції України було компенсовано ОСОБА_1 невикористану відпустку за 2021 рік.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області щодо невиплати йому грошової компенсації за невикористані відпустки за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 4 календарних днів, за 2017 рік 24 календарні дні, за 2018 рік 45 календарних днів, за 2019 рік 36 календарних днів та за 2020 рік 45 календарних днів та зобов`язати Головне управління Національної поліції України виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку у кількості 157 календарних днів у розмірі 226221,30 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду 11.02.2022 року у справі №260/7064/21, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Серед іншого, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки: за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 4 календарних днів, за 2017 рік у кількості 24 календарні дні, за 2018 рік у кількості 45 календарних днів, за 2019 рік у кількості 36 календарних днів та за 2020 рік у кількості 45 календарних днів.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 260/7064/21 від 11.02.2023 року Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області було здійснено розрахунок та виплачено позивачу 109668,00 гривень.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, якою просив визнати протиправним бездіяльність Головного управління Національної поліції України щодо невиплати грошової компенсації за невикористані мною відпустки за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 4 календарних днів, за 2017 рік - 24 календарні дні, за 2018 рік - 45 календарних днів, 2019 - 36 календарних днів та 2020 рік 45 календарних днів, яке було виконано Головним управлінням Національної поліції за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022. року у справі №260/7064/21, як такою що виконана не у повному обсязі та зобов`язати Головне управління Національної поліції України виплатити недоплачену суму грошової компенсації за невикористану відпустку у кількості 157 календарних днів у розмірі 138243,60 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі за №260/4676/22, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про стягнення недоплаченої суми грошової компенсації за невикористану відпустку задоволено частково. Серед іншого, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 125171,66 грн.

Отримавши 13 грудня 2023 року доплату грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 125171,66 грн., позивач вважає, що має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні позивача зі служби в поліції з 10.03.2021 по 13.12.2023 у розмірі 1509252,11 грн., у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

За змістом статті 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення та існування спірних правовідносин) Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 28.06.2023 по справі №560/11489/22 застосуванню підлягає стаття 117 КЗпП України у редакції, чинній на дату звернення позивача з позовом до суду.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №826/15235/16.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у вказаній статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (частина друга статті 117 КЗпП України).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 вказаного Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, статтею 117 Кодексу законів про працю України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у справі, яка розглядається суд, встановивши право позивача на виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні зобов`язаний визначити суму такого відшкодування, а не зобов`язувати відповідача провести її нарахування та виплату.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд і в постановах від 31 березня 2021 року у справі №120/2617/20-а, від 20 травня 2021 року у справі №380/3007/20 та від 29 жовтня 2021 року у справі №380/5499/20.

Судом встановлено, що наказом ГУ НП в Закарпатській області «По особовому складу» від 10.03.2021 року №55о/с полковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу дільничних офіцерів поліції управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції в Закарпатській області звільнено зі служби в поліції згідно із Законом України «Про Національну поліцію» за п.7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням), 10 березня 2021 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду 11.02.2022 року у справі №260/7064/21, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Серед іншого, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки: за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 4 календарних днів, за 2017 рік у кількості 24 календарні дні, за 2018 рік у кількості 45 календарних днів, за 2019 рік у кількості 36 календарних днів та за 2020 рік у кількості 45 календарних днів.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 260/7064/21 від 11.02.2023 року Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області було здійснено розрахунок та виплачено позивачу 109668,00 гривень.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, якою просив визнати протиправним бездіяльність Головного управління Національної поліції України щодо невиплати грошової компенсації за невикористані мною відпустки за 2015 рік у кількості 3 календарні дні, за 2016 рік у кількості 4 календарних днів, за 2017 рік - 24 календарні дні, за 2018 рік - 45 календарних днів, 2019 - 36 календарних днів та 2020 рік 45 календарних днів, яке було виконано Головним управлінням Національної поліції за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022. року у справі №260/7064/21, як такою що виконана не у повному обсязі та зобов`язати Головне управління Національної поліції України виплатити недоплачену суму грошової компенсації за невикористану відпустку у кількості 157 календарних днів у розмірі 138243,60 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі за №260/4676/22, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про стягнення недоплаченої суми грошової компенсації за невикористану відпустку задоволено частково. Серед іншого, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Закарпатській області виплатити недоплачену суму грошової компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 125171,66 грн.

Таким чином, відповідач не дотримався вимог трудового законодавства щодо обов`язку виплатити працівнику при звільненні всі належні йому суми та оскільки остаточний розрахунок із позивачем проведено 13.12.2023 року, із відповідача належить стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до вимог статті 117 КЗпП України.

Спеціальний нормативно-правовий акт, який би регулював питання розрахунку середньої заробітної плати поліцейських, відсутній.

Вирішуючи питання щодо розміру суми компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою КМ України №100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 зазначеного Порядку).

Відповідно до пункту 7 розділу 1 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Як вказано у пункті 8 Порядку №100 можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (який набрав чинності 20.07.2018) (далі - Порядок №260). Тобто, Порядок №260 є спеціальним у спірних правовідносинах в частині особливостей обчислення грошового забезпечення військовослужбовців.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців. Як наслідок до спірних правовідносин необхідно застосовувати відповідні алгоритми, передбачені Порядком №100 з обов`язковим врахуванням спеціального правового регулювання порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, визначеного Порядком №260.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у подібних правовідносинах, в постанові від 25.11.2020 року у справі №160/2867/19.

За приведених положень законодавства, для розрахунку середнього заробітку звільненого поліцейського застосовуються календарні дні.

Суд зазначає, що період затримки розрахунку при звільненні з 11.03.2021 (наступний день після звільнення) по 12.12.2023 року (оскільки 13.12.2023 року було здійснено виплату суми 123294,09 грн.) становить 1007 днів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 1 липня 2022 року, який набув чинності 19.07.2022 року текст статті 117 викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

З вказаним позовом до суду позивач звернувся після набрання чинності приведеними положеннями закону, а відтак з урахуванням приведених змін середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку підлягає стягненню, але не більш як за шість місяців, тобто з 11.03.2021 року по 11.09.2021 року, що становить 185 календарних дня.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі за №260/4676/22, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року, було встановлено розмір середньоденної заробітної плати позивача, яка відповідно, становить 1495,79 грн.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період не більш як за шість місяців становитиме 276721,15 грн. (розрахунок 1495,79 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 185 (кількість днів затримки розрахунку).

При цьому, суд звертає увагу на те, що при розмірі невчасно виплаченої компенсації грошового забезпечення 234839,66 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 276721,15 грн, що перевищує розмір невчасно виплаченої компенсації за невикористану відпустку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, в якій сформовано наступний правовий висновок.

Синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 Кодексу законів про працю України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку.

Згідно розрахункового листа, позивачу до виплати при звільненні нараховано 142371,00 грн.

Отож з урахуванням несвоєчасно виплаченої компенсації належних виплат грошового забезпечення, загальний розмір належних позивачу при звільненні виплат мав складати 377210,66 грн. (142371,00 грн. + 234839,66 грн.), що становить 100%.

Отже відсоток, який складає невиплачена при звільненні сума 234839,66 грн., у співвідношенні до загальної суми становить 62,26% (234839,66 грн х 100 / 377210,66 грн).

Відповідно, відсоток середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за несвоєчасно виплачені суми грошового забезпечення за шість місяців від загальної суми становитиме 146211,17 грн. (234839,66 грн. х 62,26%).

Таким чином, ця сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є співмірною та обґрунтованою з урахуванням правової позиції Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму та відповідно підлягає виплаті позивачу.

При цьому суд вважає, що належним та ефективним способом поновлення порушених прав позивача є саме стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а не зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки судом визначено суму середнього заробітку з урахуванням співмірності розміру недоплаченої суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача.

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача вже після його звільнення зі служби суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду 08.11.2018 року у справі №805/1008/16-а.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 11.03.2021 року по 11.09.2021 року у розмірі 146211,17 грн., з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині частково обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 11.03.2021 року по 11.09.2021 року у розмірі 146211,17 грн., з відрахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

З урахуванням викладеного, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовано спірні правовідносини, враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені у перелічених вище постановах Верховного Суду, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, що полягає у не проведенні виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.03.2021 року по 11.09.2021 року у розмірі 146211,17 грн. та стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 146211,17 грн.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 229, 241-245, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ракоці, буд. 13, ) про стягнення грошової компенсації за затримку розрахунку - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, яка полягає у непроведенні повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Ракоці, буд. 13, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.03.2021 року по 11.09.2021 року у розмірі 146211,17 грн. (сто сорок шість тисяч двісті одинадцять гривень сімнадцять копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич