Справа № 520/3212/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 р. Справа № 520/3212/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/3212/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд зобов`язати військову частину НОМЕР_2 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за піднайом житла у розмірі, визначеному законодавством, виходячи з норм грошової компенсації для обласних центрів за 2022 рік у розмірі 2 850.00 грн. щомісяця, за період з липня 2022 року по грудень 2022 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 адміністративний позов задоволено.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 донарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за піднайом житла у розмірі, визначеному законодавством, виходячи з норм грошової компенсації для обласних центрів за 2022 рік у розмірі 2850.00 грн. щомісяця, за період з липня 2022 року по грудень 2022 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для нарахування та виплатити позивачу компенсації за піднайом житла у розмірі, визначеному законодавством, виходячи з норм грошової компенсації для обласних центрів за 2022 рік у розмірі 2 850,00 грн. щомісяця, за період з липня 2022 року по грудень 2022 року, оскільки позивачу виплачувалось щомісячно 1900.00 грн. компенсації за піднайом жилого приміщення, оскільки він проходить військову службу за межами міста Харків.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді оперативний черговий командного пункту військової частина НОМЕР_1 , має військове звання старшого офіцерського складу «майор».

Позивач перебуває на продовольчому, речовому, грошовому та іншому забезпечені, проходить медичний огляд та отримує медичну допомогу, здійснюються заходи з культурно-виховної роботи у військовій частині НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до функціональних обов`язків та наказів командира військової частини НОМЕР_1 позивач здійснює бойове чергування на стаціонарному, запасному, пересувному або мобільному командному пункті.

Військова частина НОМЕР_1 дислокується за адресою: АДРЕСА_1 .

Командний пункт військової частини НОМЕР_1 перебував на території військового містечка № НОМЕР_3 в АДРЕСА_2 , який був знищений 24.02.2022.

Командний пункт (КП) основний пункт, з якого здійснюється управління військами (силами) в ході підготовки та ведення бойових дій. Командний пункт є органом управління військової частини.

Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради на №1123914 від 01.11.2022, відповідно до матеріалів обліку станом на 31.12.2012 на ім`я ОСОБА_1 записи про право власності на житло у м Харкові відсутні.

В адміністративному позові позивач зазначає, що на даний час він не забезпечений службовим житлом, військова частина НОМЕР_1 не орендує для нього житло у м. Харкові. У зв`язку з чим, позивач вважає, що користується правом на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до ст.12 Закону №2011-ХІІ.

У зв`язку з відсутністю власного житла у м. Харкові, позивач перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання при Військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 та орендує житло за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач зареєстрований 21.09.2005 за адресою: АДРЕСА_1 , вказана адреса є місцем дислокації Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач у відзиві зазначив, що представниками Північно Східного контрольно-ревізійного управління була здійснена перевірка господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 . За результатами якої винесена пропозиція щодо переплати грошової компенсації військовослужбовцям за піднайом (найом) житлових приміщень у розмірі як для виплати у обласних центрах в той час, як пункти дислокації для підрозділів були визначені в інших населених пунктах - адміністративних одиницях: село, селище, селище міського типу. Відповідно до пункту 5 розділу V наказу Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018: Компенсація за піднайом виплачується за місцем проходження військової служби (навчання) відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил. Національної гвардії. Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки. Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450 (далі Порядок виплати грошової компенсації). З метою, своєчасного реагування та не допущення переплат, житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення (протокол від 07.02.2020 №2 та наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2020 №74) щодо зменшення розміру компенсації за піднайом житла.

Окрім цього, відповідач посилався на те, що у відповідності до п. 6 розділу V Наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380, конкретний розмір компенсації за піднайом щороку визначається з огляду на наявний фінансовий ресурс, передбачений в кошторисі Міноборони для цієї виплати на відповідний в кошторисі Міноборони для цієї виплати на відповідний бюджетний період.

Отже, як зазначає відповідач, розмір та виплата грошової компенсації здійснюється не лише розпорядженням відповідної військової частини, де проходить службу військовослужбовець, а здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони, тобто військова частина лише виконує розпорядження Міністерства оборони України щодо визначення необхідного розміру грошової компенсації за піднайом житлового приміщення виключно в рамках відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони.

29.11.2022 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла, проте виплата коштів проведена не була.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що з відповідачем не доведено належними та допустимими доказами проходження військової служби позивачем за межами м. Харкова, а отже і правомірності виплати компенсації за піднайом житла у розмірі, як за "інший населений пункт". За наведених обставин, суд зазначає, що військова частина при виплаті позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) ним жилого приміщення, виходячи із розміру, як "для інших населених пунктів", що складає 1 900 грн. у 2022 році, діяла необґрунтовано. Таким чином, розмір компенсації за піднайом (найом) позивачем жилого приміщення мав складати 2850 гривень, виходячи із розміру, як в обласних центрах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульованіЗаконом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII передбачено, що військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Згідно з абз. 3, 4 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям, зокрема Збройних Сил, за піднайом (найом) ними жилих приміщень, яким визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил,як, зокрема, особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, її територіальний орган, (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло (далі Порядок № 450).

У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Відповідно до п. 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006, у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку № 450.

Відповідно до п.1 Порядок № 450 визначаються розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень, зокрема військовослужбовцям Збройних Сил, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу).

Згідно з п. 2 Порядку № 450 особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку , грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: - у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; - в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази.

Відповідно до п. 4 Порядку № 450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при визначенні розміру грошової компенсації військовослужбовця за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначальним є саме місце проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Крім того, відповідно до п. 3 Порядку № 450 виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених, зокрема Міноборони на відповідний рік.

Згідно з п. 6 розд. наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380, конкретний розмір компенсації за піднайом щороку визначається з огляду на наявний фінансовий ресурс, передбачений в кошторисі Міноборони для цієї виплати на відповідний бюджетний період.

Згідно наказу Міністерства оборони України №59 від 12.03.2021 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2021", з 1 січня 2021 року розмір виплати грошової компенсації військовослужбовцям ЗСУ за піднайом (найом) ними житлових приміщень встановлюється: у місті Київ - 3800 грн на місяць; в обласних центрах - 2850 грн на місяць; в інших населених пунктах - 1900 грн на місяць.

Колегією суддів встановлено, що позивач зареєстрований в м. Харкові (адреса військового містечка НОМЕР_4 в/ч НОМЕР_1 ), що підтверджується копією паспорта позивача та орендує квартиру АДРЕСА_4 , що не заперечується сторонами по справі.

Позивач вказував, що звертався до відповідача з вимогами виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла за адресою: АДРЕСА_3 ., за наслідками чого відповідачем прийнято відповідні накази та за період з липня 2022 року по грудень 2022 року виплачено по 1900,00 грн. на місяць компенсації за піднайом жилого приміщення, тобто у розмірі як для " іншого населеного пункту".

Відповідач не заперечував вказані обставини, проте зазначив, що підставою виплати грошової компенсації в меншому розмірі, слугувало те, що представниками Північно-Східного КРУ здійснена перевірка господарської діяльності військової частини, за результатами якої винесена пропозиція щодо переплати грошової компенсації військовослужбовцям за піднайом (найом) житлових приміщень у розмірі як для виплати у обласних центрах, а той час, як пункти дислокації для підрозділів визначені в інших населених пунктах - адміністративних одиницях: село, селище міського типу. Також зазначено, що оскільки ОСОБА_1 проходить службу поза межами міста Харкова (обласного центру), компенсація за піднайом житла нараховується як для іншого населеного пункту.

При цьому, докази наявності у в/ч НОМЕР_1 службового житла за адресою: АДРЕСА_2 , а також доказів того, що позивач постійно дислокувався та ніс службу у населеному пункті за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні.

Таким чином, розмір компенсації за піднайом (найом) позивачем жилого приміщення мав складати 2850 гривень, виходячи із розміру, як в обласних центрах.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у 2022 році (з липня 2022 року по грудень 2022 року) здійснив виплату не у встановленому законодавством розмірі.

Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 по справі №520/3212/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк