Справа № 160/26576/23
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 24.03.2023 відповідачем прийнято наказ №1481-п «Про проведення фактичної перевірки ГО «MEDELLIN» за адресою: АДРЕСА_1 , яким вирішено: провести фактичну перевірку з питань дотримання норм законодавства, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівником (найманими особами). За результатами перевірки 28.03.2023 складено акт фактичної перевірки № 000251, який зареєстрований в органі ДПС 03.04.2023 за №1308/04/36/07/08/ РРО/ НОМЕР_1 . На підставі акту контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення та до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законодавства про патентування, норм регульованого обігу готівки та застосування реєстраторів у розмірі 154 581,00 грн. та податкове повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано суму адміністративних штрафів і та інші санкції в розмірі 2 380,00 грн. Зазначає, що позивач не здійснював підприємницьку діяльність за місцем проведення фактичної перевірки 28.03.2023, оскільки уклав договір оренди приміщення, в котрому відбулась перевірка, лише 30.05.2023 (через два місяці), отримав в фактичне користування приміщення 01.06.2023, що підтверджується відповідним договором оренди та актом приймання-передачі приміщення, отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами з терміном дії з 30.05.2023 по 30.06.2024. Розрахункова операція здійснена ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним розрахунково-касовим чеком, чеком з POS-терміналу та випискою про рух коштів по поточному рахунку ФОП ОСОБА_2 . Також відповідачем вчинено розрахункову операцію на суму 170 грн., а не 270 грн., як зазначено в акті фактичної перевірки та розрахунку штрафних санкцій, що підтверджується відповідним розрахунково-касовим чеком, звітом та звітом чеків за 28.03.2023, копії котрих наявні у відповідача та додаються до позову. Стверджує, що застосування до позивача штрафних санкцій є неправомірним, а податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню з огляду на порушення норм матеріального права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, про що 14.11.2023 року надав суду свої обґрунтування, викладені у відповіді на відзив. Додатково зазначив, що до позову додані докази (касовий чек та чек з банківського терміналу), котрі підтверджують, що розрахункова операція здійснена ФОП ОСОБА_2 на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій
12.11.2023 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що позивач фактично не спростовує виявлені, під час перевірки, порушення. Позивач, котрий провадить господарську діяльність за адресою АДРЕСА_2 , залишив поза увагою запит податкового органу про отримання документів, які стосуються, або можуть стосуватися перевірки. Також розмір витрат на професійну правничу допомогу, заявлений позивачем, не є доведеним та обґрунтованим, тому відповідач заперечує проти заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу у справі в повному обсязі.
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив та зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 19.05.2022 року здійснено державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є 47.26 роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах, до інших видів господарської діяльності належить, зокрема 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
30.05.2023 року ФОП ОСОБА_1 прийняв у тимчасове платне користування (оренду) приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором суборенди нежитлового приміщення.
01.06.2023 року на підставі акту приймання-передачі приміщень, здійснено огляд та передачу приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (приміщення).
Відповідно до ліцензії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, з 30.05.2023 року до 30.05.2024 року за суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зазначена адреса місця торгівлі: АДРЕСА_1 , павільйон.
24.03.2023 року Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області, керуючись ст. 191, ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80, п.п. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), прийнято наказ № 1481-п «Про проведення фактичної перевірки ГО «MEDELLIN» за адресою: АДРЕСА_1 , яким вирішено: провести фактичну перевірку, де здійснює діяльність ГО «MEDELLIN» за адресою: АДРЕСА_1 з питань дотримання норм законодавства, регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами); оформити направлення на проведення фактичної перевірки ГО «MEDELLIN» за адресою: АДРЕСА_1 з додержанням вимог п.п.81.1 ст. 81 Податкового кодексу; перевірку розпочати з 27 березня 2023 року, тривалість не більше 5 діб. Період діяльності, який буде перевірятися: згідно з ст. 102 Податкового кодексу України.
Для здійснення перевірки були оформлені направлення на перевірку №1983 та №1984 від 28.03.2023 року, в яких вказана мета перевірки: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензії, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Направлення на перевірку були підписані продавцем ОСОБА_3
31.03.2023 року о 15 год. 00 хв. проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазин ГО « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою АДРЕСА_1 , суб`єкта господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .
03.04.2023 року перевіряючими було складено акт №1308/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 , яким встановлено наступне: 2.1.9 Фіскальний номер програмного реєстратора розрахункових операцій відсутній; 2.2.2 Документ, що підтверджує право користування господарською одиницею не надано; 2.2.4 Забезпечення можливості розрахунку у безготівковій формі за продані товари (надані послуги), наявність банківського платіжного терміналу не забезпечено; 2.2.6 Ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (діюча) реалізація не здійснюється 2.2.8 Ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами (діюча) відсутня; 2.2.9 Ліцензія на право роздрібної/оптової торгівлі пальним, фіскальний номер РР (програмного РРО) згідно додатку до ліцензії реалізація не здійснюється; 2.2.12. Проведення контрольної розрахункової операції без застосування реєстратора розрахункових операцій (програмного реєстратора розрахункових операцій, розрахункової книжки) при продажу товарів (наданні послуг) ELF BAR Lux 1500 (banana milk) за ціною 270,00 грн., на загальну суму 270,00 грн.; 2.2.13 Порушено надання розрахункового документу встановленої форми та змісту; 2.2.14. Фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій касова техніка відсутня; 2.2.20 Додаткова інформація про факти, встановлені в ході перевірки: проведення розрахункової операції без застосування РРО та без видачі розрахункового документу встановленої форми на загальну суму 270,00 грн.; не ведення у встановленому законодавством обміну товарних запасів за місцем їх реалізації на загальну суму 154 715,00 грн.; не надання платником податків посадовим (службовим) особам органів Державної податкової служби у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки; ненадання платником податків до органів ДПС повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність за формою 20-ОПП; в ході перевірки встановлено наявність однієї особи без належного оформлення, яка допущена до роботи без оформлення трудового договору та повідомлення органів ДПС про прийняття працівника на роботу, а саме ОСОБА_3 (продавець в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») за адресою АДРЕСА_1 ; в ході перевірки продавець ОСОБА_3 від надання письмових пояснень, що стосувались предмету перевірки відмовився; встановлено проведення діяльності у сфері продажу товарів без застосування спеціальних засобів (платіжних терміналів) для здійснення розрахунків за продані товари (надані послуги).
За висновками перевірки встановлені наступні порушення: п.1, 2, 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (зі змінами та доповненнями); п.85.2 ст.85, п. 63.3 ст. 63 Податкового Кодексу України, ст. 20, 21, 22, 23, 24 Кодексу законів про працю України; Постанови Кабінету Міністрів України від 29 липня 2022 року № 894 «Про встановлення строків, до настання яких торговці повинні забезпечити можливість здійснення безготівкових розрахунків (у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, платіжних застосунків або платіжних пристроїв) за продані ними товари (надані послуги)».
Відповідно до розрахунку штрафних (фінансових) санкцій до акту фактичної перевірки, загальна сума штрафних (фінансових) санкцій складає 156 961,00 грн.
Відповідно копії акту №1308/04/36/07/08/РРО/ НОМЕР_1 від 03.04.2023 року, зазначено про неможливість вручення матеріалів перевірки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що складено відповідний акт.
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд враховує наступне.
Так, правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України та Податкового кодексу України.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та встановлює Податковий кодекс України.
Відповідно до підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1 статті19 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції: здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
Підпунктом19-1.1.17 пункту 19-1 статті 19 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.
Згідно із підпунктами 20.1.4, 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно з підпунктами 20.1.10, 20.1.46 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; під час проведення перевірки та розгляду результатів перевірки отримувати письмові пояснення від посадових (службових) осіб з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документальне підтвердження, у тому числі щодо здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації.
Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків.
Відповідно до підпункту 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування.
Згідно з підпунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення та за умови пред`явлення направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення, оформлених відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України. При цьому одним із обов`язкових реквізитів наказу є зазначення суб`єкта господарювання, щодо якого призначається перевірка.
Однак, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області у наказі № 1481-п від 24.03.2023 року та направленнях №1983, №1984 від 28.03.2023 року не вказано, як найменування позивача, так і відомості щодо належного йому коду (РНОКПП).
Відповідно висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 04 березня 2021 року у справі №803/1171/17, відсутність можливості ідентифікувати суб`єкта підприємницької діяльності, який повинен бути інспектований, має наслідком скасування наказу про призначення такої перевірки.
У постанові від 08 вересня 2021 року (справа №816/228/17) Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.
Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення».
Таким чином, головним критерієм, покладеним в основу визнання правових актів органу державної влади незаконними з процедурних підстав, є порушення адміністративних процедур, покликаних забезпечувати платникам податків реалізацію й захист їх прав.
Як уже було вказано вище, у наказі на проведення перевірки реквізити суб`єкта господарювання, щодо якого призначено контрольний захід, належать до обов`язкових.
Неможливість ідентифікації такого суб`єкта господарювання має наслідком незаконність наказу про проведення такої перевірки через допущення істотних недоліків при його оформленні, а, відповідно, і податкового повідомлення-рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.
Зазначені порушення процедури проведення перевірки є самостійними підставами для визнання висновків такої перевірки необґрунтованими, не перевіряючи їх по суті виявлених порушень, що тягне за собою скасування прийнятих актів індивідуальної дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 01.06.2022 року у справі №520/7331/21.
Окрім зазначеного суд вважає за необхідне звернути уваги, що відповідачем при проведенні перевірки та складенні акту фактичної перевірки від 03.04.2023 року у відношенні саме ФОП ОСОБА_1 не було встановлено та підтверджено відповідними доказами, що на об`єкті перевірки здійснює свою господарську діяльність саме позивач та не було доведено здійснення діяльності на момент перевірки ФОП ОСОБА_1 в ГО «MEDELLIN», за адресою: АДРЕСА_1 , ведення якої позивач заперечує.
Також з наданого позивачем повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, форми №20-ОПП від 02.01.2023 року, поданого платником податків ОСОБА_2 вбачається, зокрема об`єкт оподаткування павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за адресою: АДРЕСА_1 .
Також судом приймається до уваги фіскальний чек №Wk-6UsKbBDs за найменуванням ФОП ОСОБА_2 , павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 », АДРЕСА_1 , який підтверджує здійснення господарської операції 28.03.2023 року об 17:36:49, а саме продаж товару щипців Yahya Flame 1x170 грн.
Ліцензією Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, підтверджується, що з 30.05.2023 року до 30.05.2024 року за суб`єктом господарювання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зазначена адреса місця торгівлі: АДРЕСА_1 , павільйон.
Також матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору суборенди нежитлового приміщення від 30.05.2023 року та акту приймання передачі приміщень від 01.06.2023 року, приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 передано у платне користування (оренду) ОСОБА_1 .
Отже, під час розгляду адміністративної справи не знайшло свого підтвердження здійснення, на момент проведення фактичної перевірки господарської одиниці, магазину ГО «MEDELLIN», розташованого за адресою АДРЕСА_1 , суб`єктом господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви.
Щодо розподілу судових витрат у вигляді правничої допомоги у розмірі 22 780 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду надано: ордер на надання правничої допомоги №1171834 від 03.01.2023 року; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; договір №03/01/2023-01 від 03.01.2023 року про надання професійної правничої допомоги; додаток №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 03.01.2023 року №03/01/2023-01; детальний опис робіт (наданих послуг) від 12.10.2023 року; акт приймання-передачі послуг до договору від 12.10.2023 року; детальний опис робіт (наданих послуг) від 13.11.2023 року; акт приймання-передачі послуг до договору від 13.11.2023 року; рух коштів по рахунку за період 13.11.2023 року.
Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.
При цьому, відповідач надав відзив на клопотання щодо судових витрат, в якому просив відмовити у їх стягненні та зазначив що розмір таких витрат є значно завищеним та є неспівмірним зі складністю справи.
Проаналізувавши докази в підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, приймаючи до уваги незначну складність даної справи, суд вважає розмір витрат на оплату послуг адвоката у даній адміністративній справі є неспівмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони.
Відтак, витрати на правничу допомогу понесені позивачем підлягають відшкодуванню в розмірі 5000 грн.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, судовий збір у розмірі 1255,70 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача.
Керуючись статтями 243, 245-247, 250, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Стягнути на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області суму сплаченого судового збору у розмірі 1255,70 грн. та суму витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська