Справа № 546/77/24
Суддя: Зіненко Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

єдиний унікальний номер справи 546/77/24
номер провадження 2-а/546/5/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року місто Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участю секретарки судового засідання Гудзенко С.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

До Решетилівського районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що постановою від 25.01.2024 на позивача накладене стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 було порушено п. 9.8. Правил дорожнього руху, затверджених 10.10.2001 постановою Кабінету Міністрів України № 1306 (далі ПДР). Позивач вважає, що його не може бути притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки відсутні докази вчинення ним такого правопорушення, а складання постанови без будь яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірним та незаконним, що підтверджується постановою Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №357/10134/17. При розгляді справи на місці поліцейським були проігноровані клопотання щодо залучення захисника та надання доказів, що свідчить про формальний розгляд справи. Крім того, ОСОБА_1 вважає, що його дії підпадають під ознаки складу правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, так як користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР, а користування попереджувальними сигналами розділом 9 ПДР. Також позивач зазначає, що поліцейським було порушено процесуальний порядок розгляду справи, адже розгляду справи взагалі не було, а поліцейський обмежився лише формальним складанням постанови без дотримання встановленої законом процедури, чим порушив статті 276, 277, 277-2, 278, 279, 280, 281 КУпАП. При цьому посилався на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.05.2018 у справі №337/3389/16-а.

Зважаючи на викладене, постанову про адміністративне правопорушення, яка була складена відносно нього, ОСОБА_1 вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить скасувати її.

08 лютого 2024 року від представниці відповідача Департаменту патрульної поліції Грешнової А.Ю. надійшов відзив, у якому зазначено, шо ОСОБА_1 допустив порушення п. 9.8. ПДР при початку руху рухався поза межами населеного пункту та не ввімкнув ближнє світло фар, у зв`язку з чим поліцейським 25.01.2024 було винесено постанову про притягнення позивача до відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вважає, що посилання позивача на невірну кваліфікацію вчиненого адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки порушення правила ввімкнення ближнього світла фар поза межами населеного пункту на всіх механічних транспортних засобах слід тлумачити як порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, що передбачено диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП. Також у відзиві зазначено, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України, зафіксовано на відеозаписах з бодікамери поліцейського та реєстратора. Зокрема представник відповідача зазначив, що на місці розгляду справи ОСОБА_1 було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, однак від позивача жодних заяви чи клопотань не надходило. Крім того, у відзиві вказано, що працівник поліції мав право на місці виносити постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП без складання протоколу. Посилаючись на вищезазначені обставини, представниця відповідача просила відмовити у задоволенні позову(а.с. 19-25)..

У судовому засіданні 09 лютого 2024 року позивач ОСОБА_1 , посилаючись на викладені у позові доводи, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Факту керування транспортним засобом поза межами населеного пункту без увімкненого ближнього світла фар позивач не заперечував.

Представниця відповідача у судове засідання не з`явилася, у відзиві на адміністративний позов просила справу слухати за її відсутності (а.с. 25).

Суд, дослідивши письмові докази, доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 469389, 25 січня 2024 року о 11 год. 16 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz 300 TD, номерний знак НОМЕР_1 , на 341 км а/д Київ-Харків-Довжанський поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар при початку руху, чим порушив п. 9.8. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Даною постановою на правопорушника ОСОБА_1 було накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн (а.с. 8).

З переглянутого у судовому засіданні DVD-диску з відеозаписами порушення ОСОБА_1 ПДР встановлено наступне. Так, з 01 хв 30 с по 01 хв 40 с відеофайлу «1.1.9575_2024_0125.mov» зафіксовано рух транспортного засобу Mercedes-Benz без денних ходових вогнів чи увімкненого ближнього світла фар. Також, з 02 хв 46 с відеофайлу «1.export-a9ozl.mp4» зафіксовано, що працівник поліції запропонував ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою, на що позивач відповів згодою та здійснював телефонні дзвінки. З 07 хв 00 с відеофайлу «1.export-a9ozl.mp4» зафіксовано розгляд справи працівником поліції на місці, в ході якого ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, суть порушення та відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. ОСОБА_1 заперечував лише кваліфікацію вчиненого ним правопорушення, оскільки вважає, що його дії підпадають під ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП. Інших клопотань чи заяв під час розгляду справи на місці від позивача не надходило. Постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, було оголошено позивачу працівником поліції, що зафіксовано з 00 хв 36 с відеофайлу «2.export-a9ozl.mp4» (а.с. 26).

Також представником відповідача було додано до відзиву письмові пояснення інспектора Христича Анатолія Васильовича, який проводив розгляд справи на місці стосовно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 28). Вказаними письмовими поясненнями повністю підтверджуються обставини справи, які зафіксовані на відеозаписах та в постанові про накладення адміністративного стягнення на позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

За приписами ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього рухуйого учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80і 81(в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1КУпАП.

Статтею 245 КУпАПпередбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух»зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, а саме, за керування автомобілем із не увімкненим ближнім світлом фар.

Відповідно до пункту 9.8 ПДР на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

На підтвердження порушення позивачем пункту 9.8 ПДР відповідачем, відповідно до статті 251 КУпАП, надано, зокрема відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського та реєстратора зі службового транспортного засобу із зафіксованим фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З огляду на викладене суд не приймає посилання позивача на постанову Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №357/10134/17, у якій судом було встановлено, що у матеріалах справи відсутній будь-який доказ, як-то відеозапис з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення позивачем Правил дорожнього руху.

Таким чином позивачем було порушено правила руху транспортним засобом поза межами населеного пункту, оскільки на його транспортному засобі не були увімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар ближнє світло фар.

Європейський суд з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказав, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до пункту 2 статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

При цьому, твердження позивача щодо неправильної кваліфікації вчиненого ним правопорушення не мають жодного об`єктивного обґрунтування, оскільки саме частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Вищезазначене узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 травня 2018 року у справі №726/786/17 та від 07 лютого 2018 року у справі № 285/1619/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З аналізу положення п. 9.8 ПДР слідує, що даний пункт фактично визначає порядок використання зовнішніх світлових приладів протягом певного періоду на рівні з вимогами п. 19 даних правил. Тобто, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР відповідальність передбачена саме за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а не за ст. 125 цього Кодексу, як вважає позивач.

Суд не приймає посилання позивача на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.05.2018 у справі №337/3389/16-а, оскільки у тій справі судами було встановлено що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена не на місці вчинення правопорушення, а за місцем роботи позивача, що не передбачено нормами діючого законодавства. Крім того, у даній постанові невірно зазначено місце вчинення правопорушення та не вказано технічний засіб, яким здійснено відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі. У зв`язку з цим колегія суддів дійшла всиновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії складена з порушенням норм статті 283 КУпАП.

У даній же справі із досліджених відеозаписів було достеменно встановлено, що працівником поліції при винесенні постанови було дотримано процедуру розгляду справи на місці, що спростовує доводи ОСОБА_1 , зазначені у позові. Окрім того постанова про адміністративне правопорушення серії БАД №496389 від 25.01.2024 містить вказівку про те, що неї додається відео з боді камери 470725, реєстратор Аспіринг.

З урахуванням вищезазначеного, суд доходить висновку, що поліцейський при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням ч. 2 ст. 2 КАС України та постанова по справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, дії позивача вірно кваліфіковані та стягнення накладено в межах санкції ч. 2 ст. 122 КУпАП, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. 2, 3, 72, 76, 77, 229, 241-246, 286 КАС України, ст. 6, 122, 222, 247, 251, 256, 258, 268, 283 КУпАП України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про дорожній рух», суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії БАД №496389 від 25.01.2024 відмовити.

Судові витрати по справі віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому копію рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Святослава Хороброго, 3, м. Київ, 03048.

Повний текст рішення складений 09 лютого 2024 року.

Суддя Ю.В. Зіненко