Справа № 200/7236/23
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року Справа№200/7236/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до: відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

про: визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи в галузі права, який надає право для призначення на посаду судді, а саме: адвокатом Донецької міської колегії адвокатів тривалістю 3 роки, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Донецького державного університету та періоду роботи суддею Селидівського міського суду Донецької області з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року, та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 90 від 22.11.2023 року в частині призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 50% від суддівської винагороди, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді тривалістю повних 3 роки, що складається з періоду роботи адвокатом Донецької міської колегії адвокатів, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу Донецького державного університету, та періоду роботи суддею Селидівського міського суду Донецької області з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року, і здійснити перерахунок і виплату, з врахуванням виплачених сум, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі розрахунку Селидівського міського суду Донецької області стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 03-47/4/2023 від 04.09.2023 року, виходячи з розміру 56% від суддівської винагороди, отримуваної при виході у відставку, за повних 23 роки стажу судді, починаючи з дня його призначення, тобто з 31.08.2023 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що в період з 01.02.2006 року по 30.08.2023 року вона працювала на посаді судді в різних судах першої інстанції.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 29 серпня 2023 року № 858/о/15-23 її було звільнено з посади судді Селидівського міського суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом в.о.голови Селидівського міського суду Донецької області від 30 серпня 2023 року № 13-к позивача відраховано зі штату Селидівського міського суду Донецької області з 30 серпня 2023 року.

Загальний суддівський стаж позивача, що дає право на довічне грошове утримання судді у відставці складає 23 роки 15 днів, що підтверджується відповідним розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 03/47/4/2023 від 04.09.2023 року.

У вересні 2023 року позивач звернулась у відділ обслуговування громадян №7 (сервісний центр ГУ ПФУ в Донецькій області) м. Cелидове, із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідачем з 31.08.2023 року було призначено позивачеві щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Згідно протоколу/розпорядженню щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання 19.09.2023 року було прийняте рішення № 90 відповідач зарахував до її стажу роботи на посаді судді 22 роки 10 місяців 15 днів (тобто, 22 повних роки, не взявши до уваги при визначені розміру грошового утримання 2 місяця її стажу судді з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року, при цьому врахувавши в стаж, що дає право на довічне грошове утримання судді у відставці, 3 роки роботи в галузі права (адвокатом) до призначення вперше на посаду судді та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Донецького державного університету), визначивши щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 50 % від суддівської винагороди.

В подальшому згідно протоколу/розпорядженню про перерахунок № 90 від 11.10.2021 року, відповідачем у зв`язку з уточненням даних в ЕПС було внесені зміни в попереднє рішення в частині розрахунку стажу, що дає право на довічне грошове утримання судді у відставці, зараховано до стажу роботи позивача на посаді судді 17 років 05 місяців, не взявши до уваги при визначені розміру грошового утримання 3 роки роботи в галузі права (адвокатом) до призначення вперше на посаду судді та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Донецького державного університету.

Позивач вважає, що відповідачем 1 не було зараховано до її суддівського стажу 3 роки її роботи адвокатом Донецької міської колегії адвокатів, половина строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу та 2 місяці роботи на посаді судді з 01.07.2023 року до часу звільнення, а саме по 30.08.2023 року (включно). Тобто, 5 років 07 місяців 15 днів.

Також позивач вважає, що відповідач 1 повинен був призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 56 % від суддівської винагороди, виходячи з 23 років 15 днів стажу судді, що дає право на довічне грошове утримання судді у відставці.

Позивач зазначає, що дії відповідача 1 щодо не зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи адвокатом Донецької міської колегії адвокатів, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року є протиправними, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач 1 не погодившись з доводами позивача викладеними у позовній заяві надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні з наступних підстав.

ОСОБА_1 звернулася із заявою від 11.09.2023 року про призначення довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до статті 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів».

Заява про призначення довічного грошового розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області.

За результатами опрацювання звернення страховий стаж ОСОБА_1 склав 39 років 07 місяців 25 днів, стаж роботи на посадах судді склав 22 роки 10 місяців 15 днів.

Призначено довічне грошове утримання судді у відставці з 31.08.2023 у розмірі 54 % від суддівської винагороди судді.

Щодо не зарахування періоду роботи адвокатом Донецької міської колегії адвокатів з 01.01.2003 року по 31.12.2005 року та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті вищого навчального закладу Донецького державного університету з 02.01.1988 року по 16.09.1990 року, відповідач 1 зазначив наступне

З розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці вбачається:

- з 01.09.1985 по 01.08.1990 позивач навчався в Донецькому державному університеті;

- з 17.12.1990 по 27.01.2006 на посаді адвоката Донецької обласної Колегії Адвокатів;

- з 01.02.2006 по 02.03.2011 на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області;

- з 03.03.2011 по 15.04.2015 на посаді судді Петровського районного суду м. Донецька;

- з 16.04.2015 по 30.08.2023 на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 29.08.2023 №858/О/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Селидівського міського суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку» вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади судді Селидівського міського суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом виконуючого обов`язки голови Селидівського міського суду Донецької області від 30.08.2023, виданим на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 29.08.2023 №858/О/15-23 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Селидівського міського суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку», ОСОБА_1 звільнено з посади судді Селидівського міського суду Донецької області 30.08.2023 у зв`язку з поданням заяви про відставку.

11.09.2023 позивач звернулася до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За поданою заявою від 11.09.2023 року ОСОБА_1 як судді у відставці Селидівського міського суду Донецької області, управлінням призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 50% розміру суддівської винагороди на час звільнення у відставку відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, не передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посаді адвоката.

Згідно «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» ОСОБА_1 встановлено, що за періоди роботи з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року страхові внески не сплачувалися, у зв`язку із чим вказаний період не було зараховано до стажу позивача.

Ухвалою суду від 09 січня 2024 року залучено до участі у справі у якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки саме Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було здійснено розрахунок необхідного стажу позивача для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який є спірним у вказаній справі.

Відповідач 2 не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

За таких обставин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Указом Президента України «Про призначення суддів» №1824/2005 від 23 грудня 2005 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Селидівського міського суду Донецької області строком на п`ять років.

Постановою Верховної Ради України №2986-VI від 03.02.2011 року ОСОБА_1 обрано на посаду судді безстроково.

Указом Президента України «Про переведення суддів» №203/2015 від 07 квітня 2015 року ОСОБА_1 , переведено з Петровського районного суду міста Донецька на роботу на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 29 серпня 2023 року № 858/о/15-23 позивача звільнено з посади судді Селидівського міського суду Донецької області у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Визначено стаж роботи позивача, який дає їй право на відставку - 23 роки 1 місяць 21 день, з яких: час роботи на посаді судді 17 років 8 місяців 6 днів, половина навчання за денною формою 2 роки 5 місяців 15 днів, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді 3 роки.

Наказом в.о. Голови Селидівського міського суду Донецької області від 30.08.2023 року № 13-к позивача відраховано зі штату суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Відповідно до розрахунку від 04.09.2023 № 03-44/4/2023, здійсненого Селидівським міським судом Донецької області, стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці позивача становить 23 роки 00 місяців 15 днів.

11 вересня 2023 року позивач звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.09.2023 року № 90 позивачеві визначено стаж для призначення довічного утримання судді у відставці у розмірі 22 роки 10 місяців 15 днів.

Відповідно до вказаного рішення, стаж обраховано до 30.06.2023 року.

22 вересня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулось до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області із листом № 0500-0304-9/80948, у якому зазначило, що при опрацюванні пенсійної справи позивача до стажу судді зараховано період навчання з 02.01.1988 по 16.06.1990 в Донецькому державному університеті та період роботи з 01.01.2003 по 31.12.2005 в якості адвоката Донецької обласної Колегії Адвокатів, відповідно довідки від 04.09.2023 № 03-47/4/2023. Для розрахунку розміру довічного грошового утримання враховується тільки стаж роботи на посаді судді та просило переглянути страховий стаж та загальний процент розрахунку пенсії від заробітку ОСОБА_1 .

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 03.10.2023 року № 193436 справу про призначення пенсії відповідно Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доопрацьовано в частині вірного, на думку відповідачів, розрахунку стажу роботи на посаді судді.

У вказаному листі також зазначено, що в частині загального розрахунку пенсії від заробітку ОСОБА_1 опрацювати електронну пенсійну справу технічно неможливо, у зв`язку із чим запропоновано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області самостійно опрацювати справу в частині загального розрахунку пенсії від заробітку за допомогою функції - «Макетна обробка».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 22 листопада 2023 року № 90 проведено перерахунок довічного утримання судді у відставці позивача у зв`язку із уточненням даних ЕПС. Визначено стаж позивача для отримання довічного утримання судді у відставці у розмірі 17 років 5 місяців 0 днів.

Відповідно до розрахунку стажу позивача форми РС-право, до стажу судді позивача зараховано період її роботи з 01.02.2006 року по 30.06.2023 року.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що розрахунок стажу позивача за спірним рішенням здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області, рішення про перерахунок довічного утримання судді у відставці приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон України №1402-VIII) в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

За положеннями частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 116 Закону України №1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Абзацом 4 пункту 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1402-VIIІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України, зокрема, зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

З урахуванням наведеного, Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 року №2136-VIII "Про Конституційний Суд України".

Таким чином, згадані вище положення пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII втратили чинність з 18.02.2020 року.

Як наслідок, з 18.02.2020 року на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення статті 142 Закону №1402-VIII.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 29 серпня 2023 року № 858/о/15-23 позивача звільнено з посади судді Селидівського міського суду Донецької області у зв`язку із поданням заяви про відставку, а тому обчислення щомісячного довічного грошового утримання має здійснюватися відповідно до положень статті 142 Закону №1402-VIII.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII (в редакції чинній на день набуття позивачем статусу судді) на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

За частиною 2 статті 137 Закону 1402-VIIІ, до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз указаної норми в її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що в зв`язку з набранням чинності Законом №2447-VIII, яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

За правовим висновком, який покладено в основу рішення Верховного Суду від 22 листопада 2018 року, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18, частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (зі змінами, внесеними Законом від 12 липня 2018 року № 2509-VIII) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-XII на день їх обрання.

Як встановлено судом із записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , позивач з 17.12.1990 року переведена зі стажерів в адвокати та 27.01.2006 відрахована з членів колегії адвокатів у зв`язку із призначенням суддею.

Враховуючи наведене, на підставі вищезазначених норм до стажу позивача на посаді судді підлягає зарахування стажу роботи в галузі права три роки.

Щодо зарахування до стажу судді позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, суд зазначає наступне.

Оскільки позивача призначено на посаду судді до набрання чинності Законом України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII, то відповідно до вимог абзацу 4 пункту 34 Розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 він зберігає визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Отже, і Закон України «Про статус суддів» і Указ Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 мали єдине визначення поняття «стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

За абз. 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до диплому серії НОМЕР_4 , позивач у період з 1985 року по 1990 рік навчалась у Донецькому державному університеті та отримала спеціальністю «Правознавство», господарсько-правова спеціалізація.

Вказане також підтверджено розрахунком від 04.09.2023 № 03-44/4/2023, здійсненим Селидівським міським судом Донецької області, відповідно до якого до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці позивача зараховано 2 роки 5 місяців 15 днів.

Таким чином, позивач має право на зарахування до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а саме 2 роки 5 місяців 15 днів.

Щодо незарахування до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці періоду її роботи на посаді судді з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом з відзиву відповідача 1, вказаний період не зараховано до стажу позивача у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків за вказаний період.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Частиною 1 статті 15 вказаного Закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Частиною 6 статті 20 цього Закону визначено, що перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

У частині 9 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду;

Частинами 10, 12 статті 20 цього Закону передбачено, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

Згідно абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктами 1, 4 частини 2 статті 6 Закону Закон № 2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 цього Закону визначає, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Як встановлено судом з трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 позивача відраховано зі штату Селидівського міського суду Донецької області у зв`язку із поданням заяви про відставку та звільненням з посади судді Селидівського міського суду Донецької області 30.08.2023 року.

Вказане також підтверджується наказом в.о. Голови Селидівського міського суду Донецької області від 30.08.2023 року № 13-к.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а, від 31 жовтня 2019 року № 266/1994/17.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що відповідачем 2 протиправно не зараховано до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці період її роботи на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року.

Враховуючи неведене, суд доходить до висновку щодо протиправності дій відповідача 2 щодо неврахування до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а саме 2 років 5 місяців 15 днів, стажу роботи в галузі права три роки, періоду її роботи на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року.

Разом з тим, саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 90 від 22.11.2023 року безпосередньо порушено права позивача.

Щодо позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок і виплату, з врахуванням виплачених сум, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі розрахунку Селидівського міського суду Донецької області стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 03-47/4/2023 від 04.09.2023 року, виходячи з розміру 56% від суддівської винагороди, отримуваної при виході у відставку, за повних 23 роки стажу судді, починаючи з дня його призначення, тобто з 31.08.2023 року, суд зазначає наступне.

За положеннями частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Враховуючи, що позивач має повних 23 роки стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, що підтверджується як вищезазначеним рішенням Вищої ради правосуддя, так і розрахунком стажу судді позивача, здійсненим Селидівським міським районним судом, суд вважає за необхідне зазначити, що довічне утримання судді у відставці має бути розраховано зі 56 % сум суддівської винагороди судді (50% + 3х2%)

Відповідно до пунктів 2, 4, 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

На підставі частин третьої та четвертої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

До того ж, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Посилання відповідача 1 на передчасність вказаних вимог суд до уваги не приймає з огляду на необхідність ефективного способу захисту позивача та відсутності дискреційних повноважень відповідача в частині визначення розміру довічного утримання судді у відставці позивача.

Оскільки право позивача на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не порушено, то воно підлягає відновленню у спосіб, яким є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №90 від 22.11.2023 року в частині визначення стажу судді ОСОБА_1 у розмірі 17 років 5 місяців та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 50% від суддівської винагороди.

Таким чином, керуючись положеннями статті 9 Кодексу адміністративного судочинству України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та змінити обраний позивачем спосіб захисту її порушеного права.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обрахунку стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 17 років 5 місяців, визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №90 від 22.11.2023 року в частині визначення стажу судді ОСОБА_1 у розмірі 17 років 5 місяців та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 50% від суддівської винагороди, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, стаж роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді тривалістю повних 3 роки, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а саме 2 роки 5 місяців 15 днів, періоду роботи на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року та провести з 31.08.2023 року перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням стажу у розмірі 23 роки та відсотку від грошового забезпечення 56 %, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 виплату заборгованості із щомісячного довічного грошового утримання, що утворилась з 31.08.2023 року з урахуванням раніше сплачених сум

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що підставою звернення до суду стало протиправне рішення відповідача 1 та протиправний розрахунок стажу судді, здійснений відповідачем 2, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача судового збору в розмірі 536,80 грн. за кожного відповідача за рахунок їх бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обрахунку стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 17 років 5 місяців, визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №90 від 22.11.2023 року в частині визначення стажу судді ОСОБА_1 у розмірі 17 років 5 місяців та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 50% від суддівської винагороди, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, стаж роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді тривалістю повних 3 роки, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а саме 2 роки 5 місяців 15 днів, періоду роботи на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року та провести з 31.08.2023 року перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням стажу у розмірі 23 роки та відсотку від грошового забезпечення 56 %, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести ОСОБА_1 виплату заборгованості із щомісячного довічного грошового утримання, що утворилась з 31.08.2023 року з урахуванням раніше сплачених сум задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обрахунку стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 17 років 5 місяців.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №90 від 22.11.2023 року в частині визначення стажу судді ОСОБА_1 у розмірі 17 років 5 місяців та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 50% від суддівської винагороди.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, стаж роботи в галузі права, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді тривалістю повних 3 роки, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, а саме 2 роки 5 місяців 15 днів, періоду роботи на посаді судді Селидівського міського суду Донецької області з 01.07.2023 року по 30.08.2023 року та провести з 31.08.2023 року перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням стажу у розмірі 23 роки та відсотку від грошового забезпечення 56 %.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) провести ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) виплату заборгованості із щомісячного довічного грошового утримання, що утворилась з 31.08.2023 року з урахуванням раніше сплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, м. Вінниця, 21100) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 08 лютого 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська