Справа № 580/6716/21
Суддя: О.А. ЧЕРНИШ
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року м. Кропивницький Справа № 580/6716/21

провадження № 2-кас/340/15/23

Кіровоградський окружний адміністративний суду у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач-1: Черкаський окружний адміністративний суд (18002, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 117, )

відповідач-2: Державна судова адміністрація України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, )

про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у вересні 2021 року звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Черкаського окружного адміністративного суду про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона працює на посаді судді Черкаського окружного адміністративного суду та отримує суддівську винагороду відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". З 18.04.2020 року по 27.08.2020 року вона отримувала суддівську винагороду у розмірі меншому, ніж установлено цим Законом, з огляду на обмеження, запроваджені статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року у справі №10-р/2020 ці законодавчі обмеження визнані неконституційними. У серпні 2021 року позивачка звернулася до голови Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про здійснення перерахунку її суддівської винагороди за період обмежень, проте отримала відмову у такому перерахунку, викладену у листі №04-28/21971/21 від 02.09.2021 року. Позивачка, посилаючись на те, що скорочення суддівської винагороди суперечить нормам Конституції України та міжнародним стандартам гарантування незалежності суддів, просить суд:

- визнати протиправною відмову Черкаського окружного адміністративного суду щодо проведення перерахунку та виплати їй суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року без застування статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", яка викладена у листі №04-28/21971/21 від 02.09.2021 року;

- зобов`язати Черкаський окружний адміністративний суд провести перерахунок її суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року, обчислити суддівську винагороду відповідно до вимог статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та виплатити її без застосування обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 09.09.2021 року справу за цим позовом передано до Шостого апеляційного адміністративного суду для визначення суду, до підсудності якого віднесена дана справа.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2021 року визначено територіальну підсудність адміністративної справи за Кіровоградським окружним адміністративним судом.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.10.2021 року відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державну судову адміністрацію України.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022 року, провадження у справі закрито на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України.

Постановою Верховного Суду від 06.06.2023 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022 року скасовано, а справу направлено до Кіровоградського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 року справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі співвідповідача - Державну судову адміністрацію України.

Суд ухвалою від 18.07.2023 року прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову, у якій вона виклала такі позовні вимоги:

- визнати протиправною відмову Черкаського окружного адміністративного суду щодо проведення перерахунку та виплати їй суддівської винагороди за періоди з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року без застосування статті 29 закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", яка викладена у листі №04-28/21971/21 від 02.09.2021 року;

- стягнути з Черкаського окружного адміністративного суду на її користь невиплачену суддівську винагороду у сумі 159 863,72 грн. за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року, у зв`язку із застосуванням обмеження, відповідно до статті 29 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік", із врахуванням податків та зборів.

Відповідачі подали до суду відзиви на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року, який набрав чинності 18.04.2020 року, Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29, якою на період карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, передбачені обмеження при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди, внаслідок чого нарахована суддівська винагорода обмежувалася максимальним розміром 47 230 грн. на місяць. ДСА України здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, які фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Черкаський окружний адміністративний суд, як розпорядник коштів, не мав правових підстав для виплати позивачці суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 року у справі №10-р/2020 не є підставою для виплати позивачці недонарахованої суддівської винагороди, оскільки воно не поширюється на правовідносини, які виникли до набрання ним чинності. З цих підстав просили суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 працює на посаді судді Черкаського окружного адміністративного суду, на яку призначено безстроково Указом Президента України №294/2017 від 28.09.2017 року.

Голова Черкаського окружного адміністративного суду видав наказ №68-0 від 27.04.2020 року "Про оплату праці суддів та працівників апарату суду", яким відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року, рішення Ради суддів України №22 від 24.04.2020 року наказав встановити з 18.04.2020 року на період до завершення місяця, у якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, обмеження при нарахуванні суддівської винагороди та заробітної плати 10 розмірами мінімальної заробітної плати, установленої на 1 січня 2020 року.

З розрахункового листа за 2020 рік вбачається, що суддівська винагорода судді ОСОБА_1 при її нарахуванні та виплаті у квітні, травні, червні, липні та серпні 2020 року (за винятком днів відпустки) обмежувалася 10 розмірами мінімальної заробітної плати, установленої на 1 січня 2020 року (47 230 грн.)

ОСОБА_1 , не погоджуючись зі зменшенням її суддівської винагороди у ці періоди, у вересні 2020 року звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Черкаського окружного адміністративного суду щодо нарахування та виплати суддівської винагороди їй з 18.04.2020 року до завершення місця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, із застосуванням обмеження, установленого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік",

- зобов`язати Черкаський окружний адміністративний суд провести нарахування та виплату їй суддівської винагороди на підставі частини 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 року у справі №580/3599/20 позов ОСОБА_1 задоволено.

Проте постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року за апеляційною скаргою Черкаського окружного адміністративного суду вказане судове рішення скасоване та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що Черкаський окружний адміністративний суд як орган, який фінансується з державного бюджету та є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, не мав правових підстав для нарахування та виплати позивачці суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету. У 2020 році фінансування Черкаського окружного адміністративного суду за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" здійснювалося згідно затвердженого ДСА України кошторису та плану асигнувань на 2020 рік, сума коштів за КЕКВ 2111 "Заробітна плата", яка була затверджена кошторисом станом на 01.01.2020 року, не була достатньою для виплати суддівської винагороди в повному обсязі протягом 2020 року, у тому числі і в період з 18.04.2020 року до 28.08.2020 року. Усі видатки за КЕКВ 2111 "Заробітна плата" були отримані у повному обсязі, залишки по КЕКВ 2111 "Заробітна плата" станом на 31.12.2020 року відсутні. Головним розпорядником бюджетних коштів є Державна судова адміністрація України, яка несе відповідальність за належне фінансування судів, зокрема, й витрат на суддівську винагороду. Втім суд першої інстанції не залучив як співвідповідача Державну судову адміністрацію України, а суд апеляційної інстанції позбавлений права залучати на стадії апеляційного провадження іншу особу як відповідача.

У серпні 2021 року позивачка звернулася до голови Черкаського окружного адміністративного суду із заявою від 26.08.2021 року про здійснення перерахунку та виплату їй недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року.

Відповідач-1 надав позивачці відповідь №04-28/21971/21 від 02.09.2021 року, у якій повідомив, що на законодавчому рівні не визначено механізму компенсації недоотриманих суддями сум суддівської винагороди за час дії частини 3 статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Позивачка, не погоджуючись із такою відповіддю, звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з преамбулою Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-VIII) цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з частиною 5 статті 48 Закону №1402-VIII незалежність судді забезпечується: 1) особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень; 2) недоторканністю та імунітетом судді; 3) незмінюваністю судді; 4) порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, таємницею ухвалення судового рішення; 5) забороною втручання у здійснення правосуддя; 6) відповідальністю за неповагу до суду чи судді; 7) окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом; 8) належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; 9) функціонуванням органів суддівського врядування та самоврядування; 10) визначеними законом засобами забезпечення особистої безпеки судді, членів його сім`ї, майна, а також іншими засобами їх правового захисту; 11) правом судді на відставку.

Відповідно до частини 7 статті 48 Закону № 1402-VIII при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Згідно з частинами 1, 2 статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 1 частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частин 4, 5 статті 135 Закону №1402-VIII до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року, який набрав чинності 18.04.2020 року, Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29 такого змісту:

"Стаття 29. Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)."

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

У цьому Рішенні Конституційний Суд України констатував, що обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів. Конституційний Суд України вважає, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Суд зазначає, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. З огляду на цю норму, розмір суддівської винагороди встановлюється виключно Законом №1402-VIII і не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суд відхиляє доводи відповідачів щодо того, що на момент виникнення спірних правовідносин Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року був чинним та підлягав застосуванню при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди позивача.

Конституційний Суд України неодноразово у своїх Рішеннях наголошував, що оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України та Бюджетному кодексі України, тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Верховна Рада України не повноважна при прийнятті закону про Державний бюджет України включати до нього положення про внесення змін до чинних законів України, зупиняти дію окремих законів України та/або будь-яким чином встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Суд зазначає, що Закон №1402-VIII є спеціальним законом про судоустрій, яким врегульовано питання виплати суддівської винагороди. Натомість Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" цю сферу не регулює, а відтак не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, пов`язаних з нарахуванням та виплатою суддівської винагороди. Застосування цього Закону призвело до негативного впливу на рівень матеріального забезпечення суддів, який є складовою їхньої незалежності.

Оскільки зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, у період з квітня по серпень 2020 року не вносилися, тому відсутні законні підстави для обмеження її виплати десятьма прожитковими мінімумами.

Відтак, суд дійшов до висновку, що відповідач-1, яким здійснювалося нарахування та виплата позивачці суддівської винагороди при проходженні нею публічної служби на посаді судді Черкаського окружного адміністративного суду, обмежуючи виплату їй суддівської винагороди з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року, діяв всупереч вимогам статті 130 Конституції України та статті 135 Закону № 1402-VIII, яким будь-які обмеження при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди у цей період передбачені не були.

Згідно з розрахунковим листом, наданим суду відповідачем-1, різниця у розмірі нарахованої позивачці суддівської винагороди згідно зі статтею 135 Закону № 1402-VIII, та розмірі винагороди, зменшеної відповідачем-1 відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року, за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року, склала 159 863,72 грн.

Ці кошти суддівської винагороди є винагородою за працю, належною позивачці за нормами Закону № 1402-VIII. Вказані кошти не були компенсовані позивачці відповідними виплатами, на чому наголошував Конституційний Суд України у рішенні від 28.08.2020 року №10-р/2020 у справі №1-14/2020 (230/20).

Тож позивачка має право на те, щоб їй виплатили недоотримані кошти (заборгованість), та є підстави для стягнення на її користь вказаної заборгованості.

Такий висновок відповідає правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі №340/1916/20 у подібних правовідносинах.

Верховний Суд у цій постанові вказав, що виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України. Відповідач як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі на 2020 рік. Для правильного вирішення справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав потрібно також з`ясувати участь ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні обмежень при виплаті суддівської винагороди, передбачених частинами 1, 3 статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (зі змінами, внесеними Законом №553-ІХ).

Частиною 9 статті 135 Закону № 1402-VIII передбачено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

У статті 148 Закону № 1402-VIII наведені такі засади фінансування судів:

1. Фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

2. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.

3. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють:

1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності;

1-1) вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності;

2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України;

3) Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності.

4. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

5. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів.

6. Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

7. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України не можуть бути скорочені в поточному фінансовому році.

8. Контроль за додержанням вимог цього Закону щодо фінансування судів здійснюється у порядку, встановленому законом.

9. Особливості підготовки і розгляду проекту закону про Державний бюджет України в частині фінансування судів, інших органів та установ у системі правосуддя визначаються законом.

Статтею 149 Закону № 1402-VIII передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 151 Закону № 1402-VIII Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Згідно з підпунктом 2 пункту 6, підпунктами 14, 15 пункту 9 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 року №141/0/15-1914, ДСА України відповідно до визначених завдань здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.

Голова Державної судової адміністрації України приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є ДСА України, приймає за погодженням з Вищою радою правосуддя рішення про перерозподіл бюджетних видатків між судами, крім Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з пунктами 3, 4, 7 частини 5 статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів:

3) отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань;

4) затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством;

7) здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Згідно з частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Пунктом 4-1 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України установлено, що перерозподіл видатків між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня у системі Державної судової адміністрації України у межах загального обсягу бюджетних призначень за відповідною бюджетною програмою окремо за загальним та спеціальним фондами державного бюджету здійснюється Державною судовою адміністрацією України.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" ДСА України як головному розпоряднику бюджетних коштів затверджені бюджетні призначення за бюджетною програмою КПКВК 0501020 "Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя", у тому числі на оплату праці 10 572 549,1 тис. грн. - за загальним фондом, 1 102 709,4 тис. грн. - за спеціальним фондом.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" №553-IX від 13.04.2020 року ці бюджетні призначення збільшені до 11 443 293,7 тис. грн. за загальним фондом.

Додатком №7 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначений розподіл видатків Державного бюджету України на 2020 рік у системі ДСА України. Згідно з КПКВК 0501020 (головний розпорядник ДСА України) обсяг річного фонду оплати праці Черкаського окружного адміністративного суду складає 20421,70 тис. грн. за загальним фондом, 62,90 тис. грн. за спеціальним фондом, усього - 20484,60 тис. грн.

У ході судового розгляду справи суд установив, що причиною невиплати відповідачем-1 позивачці суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду була недостатність виділених йому коштів (бюджетних асигнувань) на оплату праці суддів.

Такі обставини встановлені постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року у справі №580/3599/20 та за правилами частини 4 статті 78 КАС України доказування не потребують.

Позаяк головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є Державна судова адміністрація України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме вона, як суб`єкт владних повноважень, повинна відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.

Крім того, в Україні запроваджена і діє бюджетна програма КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя", метою якої є виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів, а завданням цієї програми є виплата заборгованості за рішеннями судів, винесеними на користь суддів та працівників апаратів судів. Головним розпорядником коштів за такою бюджетною програмою є Державна судова адміністрація України, а відповідальним виконавцем є Апарат Державної судової адміністрації України. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, наявність такої бюджетної програми означає, що безспірне списання коштів здійснюватиметься саме за нею.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Повноваження суду при вирішенні справи передбачені статтею 245 КАС України.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Наведене свідчить, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Суд вважає, що у цьому спорі щодо проходження публічної служби, який стосується стягнення нарахованої, але не виплаченої суддівської винагороди, ефективним способом захисту прав позивачки є стягнення на її користь недоотриманої суддівської винагороди з ДСА України шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150.

У задоволенні позовної вимоги про стягнення коштів суддівської винагороди з Черкаського окружного адміністративного суду суд відмовляє, оскільки з огляду на обставини, установлені постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року у справі №580/3599/20, цей суб`єкт владних повноважень не є належним відповідачем у даному спорі.

Так само суд не вбачає підстав для визнання протиправною відмови Черкаського окружного адміністративного суду, яка викладена в оскаржуваному позивачкою листі №04-28/21971/21 від 02.09.2021 року, оскільки цей лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України, наданий у відповідь на звернення позивачки від 26.08.2021 року, носить інформаційний характер і її прав не порушує.

Суд зазначає, що позовні вимоги, які стосуються нарахування та виплати належної позивачці суддівської винагороди, обґрунтовані порушенням законодавства про оплату праці, за правилами частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звернення її до суду з цим позовом у вересні 2021 року) не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

Судові витрати сторони у справі не понесли.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 невиплачену суддівську винагороду за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року у розмірі 159 863,72 грн. шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. ЧЕРНИШ