Справа № 360/925/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року справа №360/925/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року (повне судове рішення складено 16 жовтня 2023 року у м. Дніпро) у справі № 360/925/23 (суддя в І інстанції Захарова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач І), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач ІІ), з такими вимогами:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування позивачу до пільгового страхового стажу роботи на підземних роботах з повним робочим днем за Списком №1 періодів роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990, з 20.07.1992 по 26.05.1994, з 09.08.1995 по 09.01.1996, з 05.03.1996 по 30.11.1997 та періоду військової строкової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 при призначенні пенсії згідно з рішенням від 24.02.2023 № 69;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати позивачу до пільгового страхового стажу роботи на підземних роботах з повним робочим днем за Списком № 1 періодів роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990, з 20.07.1992 по 26.05.1994, з 09.08.1995 по 09.01.1996, з 05.03.1996 по 30.11.1997, періоду військової строкової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 та здійснити з 19.01.2022 перерахунок та виплату пенсії позивачу із застосуванням положень статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з виплатою заборгованості, яка утворилася з 19.01.2022, з урахуванням виплачених сум пенсії за віком за вказаний період.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі № 360/1897/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області позивачу з 19.01.2022 призначено пенсію за віком на пільгових умовах.

Позивач вказував, що відповідач І розділив пільговий стаж позивача на стаж за Списком № 1 та стаж на підземних роботах, однак фактично спірний стаж роботи позивача з 22.06.1990 по 29.06.1990, з 20.07.1992 по 26.05.1994, з 05.03.1996 по 30.11.1997 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит» учнем гірника підземного з повним робочим днем, електрослюсарем підземним з повним робочим днем, учнем прохідника підземного з повним робочим днем, прохідником підземним з повним робочим днем, з 09.08.1995 по 09.01.1996 на шахті «Краснокутська» виробничого об`єднання «Донбасантрацит» підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею, та період військової строкової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 відноситься до пільгового стажу роботи на підземних роботах з повним робочим днем за Списком №1. Відтак, позивач має достатній пільговий стаж на підземних роботах, який надає право на обчислення пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу періоду роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит» та періоду строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до його пільгового стажу період роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит» та періоду строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 та провести з 19.01.2022 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» із виплатою різниці суми недоотриманої пенсії.

У решті вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що до пільгового стажу відповідачем-1 не зараховано період його роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990, оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_1 має місце виправлення у даті наказу про звільнення, яке не засвідчено в установленому порядку та печатка, якою завірено запис про звільнення, не придатна для прочитання.

З викладених обставин вважаю, що суд І інстанції дійшов хибного висновку у тому, що ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправно відмовило в зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_2 періоду роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит».

Звертає увагу, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів його роботи не містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також не містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт.

Враховуючи наведене, період проходження військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 відповідачем-1 не зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку з тим, що не підтверджено факт пільгової роботи на момент призову на строкову військову службу.

Натомість суд І інстанції дійшов хибного висновку в тому, що період проходження строкової військової служби позивача з 05.07.1990 по 27.05.1992 відповідач повинен був зарахувати при призначенні пенсії до пільгового стажу за Списком №1.

Апелянт наполягає на тому, що суд І інстанції дійшов хибного висновку стосовно зобов`язання відповідача-1 зарахувати ОСОБА_1 до його пільгового стажу період роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит» та періоду строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 та провести з 19.01.2022 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» із виплатою різниці суми недоотриманої пенсії.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 19.01.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області № 69 від 26.01.2022 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із недостатністю стажу необхідного для призначення пенсії.

Не погодившись з рішенням № 69 від 26.01.2022 про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся з позовом до Луганського окружного адміністративного суду з вимогами про:

- визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 69 від 26.01.2022 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за № 593 від 19.01.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до пільгового стажу роботи на підземних роботах з повним робочим днем за списком № 1, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990, з 20.07.1992 по 26.05.1994 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит», з 09.08.1995 по 09.01.1996 на шахті «Краснокутська» виробничого об`єднання «Донбасантрацит», з 05.03.1996 по 30.11.1997 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит», та періоду строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі № 360/1897/22, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.01.2022 №69 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 19.01.2022 та прийняти мотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також у рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі № 360/1897/22 та постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 встановлено, що військовим квитком серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 з 05.07.1990 по 27.05.1992 проходив строкову військову службу.

Трудова книжка серії НОМЕР_1 щодо спірних пільгових періодів роботи позивача містить такі записи:

Шахта імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит»:

запис № 6 від 22.06.1990 прийнято учнем гірника підземного з повним робочим днем;

запис № 7 від 29.06.1990 звільнено у зв`язку з призовом до армії;

запис № 8-9 з 05.07.1990 по 27.05.1992 служба в армії;

Шахта імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит»:

запис № 10 від 20.07.1992 прийнято електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею;

запис № 12 від 26.05.1994 звільнено за власним бажанням;

Шахта «Краснокутська» виробничого об`єднання «Донбасантрацит»:

запис № 15 від 09.08.1995 прийнято підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем під землею;

запис № 16 від 09.01.1996 звільнено за власним бажанням;

Шахта імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит»:

запис № 17 від 05.03.1996 прийнято учнем прохідника підземного з повним робочим днем під землею;

запис № 18 від 17.04.1996 переведено прохідником підземним з повним робочим днем під землею;

запис № 19 від 30.11.1997 звільнено за власним бажанням.

На виконання рішення суду від 02.12.2022 у справі № 360/1897/22 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення № 69 від 24.02.2023 про призначення ОСОБА_1 з 19.01.2022 пенсії (робота за Списком № 1).

Як зазначено в рішенні №69 від 24.02.2023 страховий стаж ОСОБА_2 склав 39 років 07 місяців 27 дні, в тому числі робота за Списком №1 - 13 років 5 місяців 4 дні.

Дослідженням розрахунку страхового стажу позивача (РС-право) встановлено, що до пільгового страхового стажу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_1 зараховано такі періоди: з 20.07.1992 по 26.05.1994 Список № 1 (1 р. 10 м. 7 дн.), з 09.08.1995 по 09.01.1996 Список №1 (0 р. 5 м. 1 дн.), з 05.03.1996 по 30.11.1997 Список №1 (1 р. 8 м. 26 дн.), з 02.07.2004 по 31.12.2004 Список №1 (0 р. 6 м. 0 дн.), з 01.01.2005 по 31.08.2007 Ст.14, П/П, підземні, Список №1 (2 р. 8 м. 0 дн.), з 01.09.2007 по 30.11.2007 Ст.14, П/П, підземні, Список №1 (0 р. 3 м. 0 дн.), з 01.12.2007 по 30.06.2013 Ст.14, П/П, підземні, Список №1 (5 р. 7 м. 0 дн.), з 01.07.2013 по 30.11.2013 Список № 2 (0 р. 5 м. 0 дн.), з 01.12.2013 по 31.03.2014 - Ст.14, П/П, підземні, Список №1 (0 р. 4 м. 0 дн.); з 01.04.2014 по 31.05.2014 Список № 2 (0 р. 2 м. 0 дн.), з 01.06.2014 по 30.06.2014 Ст.14, П/П, підземні, Список №1 (0 р. 1 м. 0 дн.).

Відповідно до цього розрахунку пільговий страховий стаж позивача (робота за Списком № 1) всього становить 13 років 5 місяців 4 дні.

З розрахунку стажу позивача також убачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області спірні періоди з 20.07.1992 по 26.05.1994, з 09.08.1995 по 09.01.1996, з 05.03.1996 по 30.11.1997 були зараховані до пільгового страхового стажу роботи на підземних роботах з повним робочим днем під землею. Період роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 та період строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 до пільгового страхового стажу позивача відповідачем І не зараховані.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою від 12.07.2023 щодо зарахування до пільгового стажу роботи в підземних умовах за Списком № 1 періоду роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 та періоду строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992; здійснення перерахунку пенсії з урахуванням цього стажу роботи та відповідно до ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Листом № 5033-4970/С-02/8-1200/23 від 08.08.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомив позивача, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пільгової пенсії за Списком № 1, періоди роботи ОСОБА_1 на шахті імені «Ізвестій» ВО «Донбассантрацит» з 20.07.1992 по 26.05.1994 та в ДВАТ «Шахта «Краснокутська» ДП ДХК «Донбассантрацит» з 09.08.1995 по 09.01.1996, з 05.03.1996 по 30.11.1997 і з 19.01.2022 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058. В листі також вказано, що судовим рішенням не розглядалось питання зарахування вищезазначених періодів роботи до пільгового стажу на підземних роботах та обчислення розміру пенсії за нормами статті 8 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» і не покладено зобов`язань на органи Пенсійного фонду України з цього питання. До страхового стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 22.06.1990 по 29.06.1990, оскільки має місце виправлення у даті наказу про звільнення, яке не засвідчено в установленому порядку, та печатка, якою завірено запис про звільнення, не придатна для прочитання. Період проходження військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 не зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 у зв`язку з тим, що не підтверджено факт пільгової роботи на момент призову на строкову військову службу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише Головним управлінням Пенсійного фонду в Запорізькій області. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволені позовні вимоги. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзаців першого та третього частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Абзацом третім частини першої статті 28 Закону № 1058-IV визначено, що мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до частини першої статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно із абзацом першим пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 1 Закону України від 02.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі - Закон № 345-VI) передбачено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Статтею 8 Закону №345- VI визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналогічні гарантії закріплені у статті 28 Закону № 1058-IV.

Аналіз наведених норм свідчить, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за Списком №1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі, з урахуванням понаднормового стажу, встановленого статтею 8 Закону № 345-VI) така пенсія буде менша ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Крім того, застосування статті 8 Закону № 345-VI здійснюється автоматично пенсійним органом при наявності правових підстав, не потребуючи додаткової заяви пенсіонера.

Судами встановлено, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі № 360/1897/22 ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Запорізькій області з 19.11.2022 призначено пенсію відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (робота за Списком № 1).

Як слідує з рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про призначення пенсії та розрахунку стажу до нього, пільговий стаж роботи позивача за Списком № 1 складає всього 13 років 5 місяців 4 дні, який відповідач розрахував як стаж за Списком № 1 і стаж на підземних роботах з повним робочим відповідно до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202.

Верховним Судом у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 345/4616/16, від 06 лютого 2019 року у справі № 345/4570/16-а, від 11 липня 2019 року у справі № 345/3954/16-а, від 05 грудня 2019 року у справі № 345/4462/16-а викладено правовий висновок, що статтю 1 Закону № 345-VI слід розглядати у нерозривному зв`язку зі Списком № 1 виробництв, цехів, професій та посад на підземних роботах, на роботах із шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота у яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах.

Верховним Судом у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 345/1982/17 зазначено, що мінімальний розмір пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є додатковою гарантією для шахтарів, які працювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків за Списком № 1, яка встановлена на випадок, коли після розрахунку у встановленому законом порядку розміру відповідної пенсії за віком (в тому числі з урахуванням понаднормового стажу, передбаченого статтею 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці») така пенсія буде меншою ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

У постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 345/763/17 зазначено, що статтею 8 Закону № 345-VI передбачено не окремий вид пенсії, а додаткову соціальну гарантію. При цьому розмір пенсії обчислюється відповідно до Закону № 1058-IV і під час такого обчислення враховуються відповідні доплати і підвищення, передбачені цим Законом.

Щодо періоду роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит» та періоду строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992.

З рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі № 360/1897/22, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023, убачається, що зарахування до пільгового стажу роботи на підземних роботах з повним робочим днем за Списком № 1 періоду роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит» та періоду строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 вже було предметом судового розгляду.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.01.2022 № 69 не відповідає критеріям обґрунтованості. Так, відповідачем в зазначеному рішенні не зазначено періодів проходження військової служби та роботи позивача, які не включено до пільгового стажу за Списком № 1, конкретних підстав для невключення таких періодів, що свідчить про недотримання відповідачем І принципам обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення, оскільки позивачеві неможливо з тексту такого рішення визначити, які саме періоди роботи не включено до пільгового стажу. Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях і домислах, та зважаючи, що відповідачем І в рішенні від 26.01.2022 №69 не наведено мотиви його прийняття, суд зазначив, що позбавлений можливості оцінити саме правомірність підстав для відмови в призначенні пенсії позивачу. За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.01.2022 № 69 підлягає скасуванню як протиправне.

При призначенні пенсії до пільгового стажу відповідач І знову не зарахував період роботи позивача з 22.06.1990 по 29.06.1990 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит» та період строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992, однак при цьому вказав, що до страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 22.06.1990 по 29.06.1990, оскільки в трудовій книжці серії НОМЕР_1 має місце виправлення у даті наказу про звільнення, яке не засвідчено в установленому порядку, та печатка, якою завірено запис про звільнення, не придатна для читання. Період проходження військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 не зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 у зв`язку з тим, що не підтверджено факт пільгової роботи на момент призову на строкову військову службу.

Отже, у справах №360/1897/22 та № 360/925/23 спільні сторони, предмет (зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 період роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 та період строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992, проте підстави для звернення до суду, а саме правомірність/протиправнсть відмови зарахування певного періоду до пільгового стажу інші.

Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що доводи відповідача-ІІ, що спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, є неприйнятними.

Щодо відмови відповідача-І у зарахуванні періоду роботи позивача з 22.06.1990 по 29.06.1990.

Станом на час внесення спірного запису діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (далі - Інструкція № 162)

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття па роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, па які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно із пунктом 2.5 Інструкції № 162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведенні на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші виправлення здійснюються адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції № 162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Абзацами першим та другим пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Оглядом наявної в матеріалах електронної справи копії трудової книжки встановлено, що дійсно має місце виправлення у даті наказу про звільнення та печатка, якою завірено запис про звільнення, не придатна для прочитання внаслідок нечіткого відтиску.

Однак суд не погоджується з відмовою ГУ ПФУ в Запорізькій області у зарахуванні до пільгового стажу позивача підтвердженого цією трудовою книжкою періоду роботи, оскільки недотримання роботодавцем порядку ведення трудової книжки не може ставитися в провину власнику трудової книжки та позбавляти її права на соціальний захист. Окремі недоліки та неточності, наявні в трудовій книжці, не залежали та не залежать від волевиявлення позивача.

Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року в справі № 677/277/17 висловлено правову позицію, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Слід також урахувати, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а.

Виправлення в даті наказу, здійснені роботодавцем у невизначений законодавством спосіб під час заповнення трудової книжки, не стали перешкодою для подальшого внесення до трудової книжки відомостей про прийняття позивача на роботу, тобто визначальних відомостей про факт зайнятості позивача на відповідних роботах у відповідному періоді.

З вищенаведених мотивів щодо покладення відповідальності за неналежне ведення трудових книжок на особу, яка допустила такі порушення, а не на робітника, а також зважаючи, що вказані записи містять всю необхідну інформацію про період зайнятості позивача на вказаному підприємстві, характер виконуваної ним роботи, недолік у вигляді нечіткого відтиску печатки, не може бути підставою для відмови в зарахуванні такого періоду роботи позивача до його пільгового стажу.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправно відмовило в зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_2 періоду роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит» .

Що стосується не зарахування строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 до пільгового підземного стажу за Списком №1.

Відповідно до пункту «в» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 23.03.1992 № 2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються військові квитки.

Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 05.07.1990 по 27.05.1992.

Відомості про проходження військової служби у цей період містяться також у трудовій книжці позивача, записи № 8-9.

Разом з тим, до проходження військової служби, позивач у період з 22.06.1990 по 29.06.1990 працював учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит».

29.06.1990 позивача звільнено з вказаного підприємства, у зв`язку з призовом до армії. Тобто, призову позивача на військову службу передувала робота, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, після закінчення проходження позивачем військової служби, з 20.07.1992 позивач був прийнятий на роботу електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на шахті імені «Ізвестій» виробничого об`єднання «Донбасантрацит», тобто на роботу, що також дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, період проходження строкової військової служби позивача з 05.07.1990 по 27.05.1992 відповідач повинен був зарахувати при призначенні пенсії до пільгового стажу за Списком №1.

При зарахуванні періоду роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 та періоду строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 пільговий стаж позивача буде складати більше 15 років. Отже, позивач повністю відповідатиме критеріям, які визначені статтею 8 Закону № 345-VI. Як наслідок, має право на визначення розміру призначеної йому відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV пенсії у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

За таких обставин обґрунтованими є твердження позивача, що відповідач І при призначенні пенсії позивачу, тому числі на виконання рішення суду від 02.12.2022 у справі № 360/1897/22, безпідставно не зарахував період роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 та період строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 до пільгового стажу позивача та не визначив розмір пенсії відповідно до статті 8 Закону № 345-VI, чим допустив протиправну бездіяльність, належним способом захисту від якої, є зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу позивача період роботи з 22.06.1990 по 29.06.1990 та період строкової військової служби з 05.07.1990 по 27.05.1992 та провести з 19 січня 2021 року перерахунок та виплату пенсії позивача у розмірі 80 % середньої заробітної плати шахтаря, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, відповідно до статті 8 Закону № 345-VI з належними доплатами, надбавками та допомогами відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи те, що права позивача порушено саме відповідачем-І, колегія суддів також вважає правильним висновок окружного суду, що саме відповідач-І має нести відповідальність та є належним відповідачем по справі.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі № 360/925/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 08 лютого 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук