Справа № 460/11570/23
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 460/11570/23 пров. № А/857/17724/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій,

суддя у І інстанції Борискін С.А.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 11 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненської області (далі ГУ ПФУ) щодо не призначення позивачу з 28 березня 2023 року пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язати ГУ ПФУ призначити ОСОБА_1 з 28 березня 2023 року пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у справі № 460/11570/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) підтверджує те, що ОСОБА_1 станом на 1 січня 1993 року постійно проживав або постійно працював чи постійно навчався у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, що дає йому право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.

Оскільки досягнення позивачем пенсійного віку та наявність страхового стажу не є спірним у справі, то суд дійшов висновку, що на момент свого звернення до пенсійного органу позивач мав право на призначення йому пенсії із зниженням пенсійного віку на 5 років.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що проживання та робота позивача на території посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року більше 4 років (у позивача 3 роки 7 місяців 13 днів), що надавало би право на зменшення пенсійного віку, матеріалами справи не підтверджено, відтак, на даний час підстави для застосування до позивача положень пункту 5 частини 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в ГУ ПФУ відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ позивач підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення поданих апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю (4 категорії), що підтверджується відповідним посвідченням.

28 березня 2023 року позивач, досягнувши 55-річного віку, звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 06 квітня 2023 року №71, прийнятим ГУ ПФУ в Миколаївській області за принципом екстериторіальності, ОСОБА_1 відмовлено у призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки станом на 01 січня 1993 року заявник прожив (працював) у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років.

У вказаному рішенні зазначено, що позивачу враховано періоди проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26 квітня 1986 року по 20 травня 1986 року, з 14 червня 1988 року по 01 січня 1992 року та з 11 червня 1993 року по 31 грудня 2014 року, що складає 25 років 02 місяці 04 дні, в тому числі, станом на 01 січня 1993 року тривалістю 03 роки 07 місяців 13 днів.

Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII).

Згідно із статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (стаття 11 Закону №796-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років відносяться до категорії 4 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Пунктом 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина (2 роки) зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Таким чином, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні радіологічного контролю з моменту аварії, станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково проживали у зоні радіологічного контролю в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Як слідує з матеріалів справи, пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з тих підстав, що станом на 01 січня 1993 року він не проживав (відпрацював) в зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Сварині Володимирецького району Рівненської області.

Згідно з відомостями довідки № 15/13/04-304/23, виданої 28 березня 2023 року Городецьким старостинським округом Сарненської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає в селі Сварині Володимирецького (нині Сарненського) району Рівненської області у періоди: з 01 січня 1986 року по 20 травня 1986 року; з 14 червня 1988 року по 01 січня 1992 року; з 01 січня 1995 року по теперішній час.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи територію села Сварині Володимирецького району Рівненської області до 31 грудня 2014 року було віднесено до зони посиленого радіологічного контролю.

Як слідує з рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії від 06 квітня 2023 року №71, позивачу враховано періоди проживання (роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26 квітня 1986 року по 20 травня 1986 року, з 14 червня 1988 року по 01 січня 1992 року та з 11 червня 1993 року по 31 грудня 2014 року, що складає 25 років 02 місяці 04 дні, в тому числі, станом на 01 січня 1993 року тривалістю 03 роки 07 місяців 13 днів.

Окрім того, у вказаному рішенні зазначено, зокрема, що позивачу до страхового стажу не зараховано періоди проходження строкової військової служби з 20 травня 1986 року по 30 травня 1988 року, а також до періодів роботи в зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період з 02 січня 1992 року по 17 травня 1993 року, оскільки не зазначено первинні документи, на підставі яких підтверджено виконання робіт у м. Володимирець та в селах його району (населенні пункти не зазначено).

Як слідує з трудової книжки позивача, ОСОБА_1 у період з 22 червня 1990 року по 17 травня 1993 року працював у Здолбунівському управлінні механізації будівництва об`єднання «Рівнеагробуд».

Оскільки вказане підприємство знаходиться в м. Здолбунів Рівненської області, яке не віднесено до зони посиленого радіологічного контролю, то вказаний період роботи не враховано пенсійним органом до періоду проживання на території посиленого радіологічного контролю.

Також апеляційний суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема:

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року - не менше 35 років.

При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

З матеріалів справи слідує, що загальний страховий стаж позивача становить 28 років 02 місяці 12 днів.

Аналізуючи матеріали даної справи, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника, що період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року складає менше 4 років, а факт роботи ОСОБА_1 у Здолбунівському управлінні механізації будівництва об`єднання «Рівнеагробуд» виключає можливість його постійного проживання у с. Сварині Володимирецького району Рівненської області, та не підтверджено первинними документами, на підставі яких би підтверджувалось виконання робіт у м. Володимирець та в селах його району, тому у пенсійного органу не було законних підстав для призначення позивачу пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ГУ ПФУ слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року у справі № 460/11570/23 скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк