Справа № 340/9520/23ДСК
Суддя: Л.І. ХИЛЬКО
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/9520/23ДСК

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області (також - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через свого представника - адвоката Білецького Б.М.) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати його нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25% відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у порядку абз.2 ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби за сімейними обставинами та виключено зі списків особового складу Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області. Вказує, що на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби в органах СБ України продовжувала діяти редакція Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (від 03.08.2023), приписи ст. 15 якої закріплювали за військовослужбовцями право на отримання одноразової грошової допомоги, при звільненні з військової служби, у зв`язку з сімейними обставинами, незалежно від того чи відбувається таке звільнення у мирний або у воєнний час. На момент звільнення, на думку позивача, відповідачем протиправно не здійснено вказаної виплати.

Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, вказує, що абзац четвертий підпункту г пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) як підставу звільнення з військової служби визначає наявність таких сімейних обставин або інших поважних причин: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, підстави для звільнення позивача з військової служби не містили посилання на перелік сімейних обставин, визначений Кабінетом Міністрів України, що є обов`язковою умовою для виплати одноразової грошової допомоги, а тому її нарахування та виплата позивачу при звільненні суперечила б положенням Закону № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової військової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.1992 № 393.

Крім того вказує, що в новій редакції закону № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з 05.10.2023 виключено можливість виплати одноразової грошової допомоги під час дії воєнного стану (а.с.64-68).

До суду також надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Представник позивача, заперечуючи проти доводів відповідача у відзиві на позовну заяву, вказує, що перелік сімейних обставин для звільнення з військової служби визначений ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу". Крім того вказує, що відповіді на звернення позивача відправлялись не невірну електронну адресу (а.с.74-80).

Дослідивши матеріли справи, суд встановив наступне.

Як зазначено представником позивача в позовній заяві та не заперечується сторонами, з 28.04.2002 позивач, на підставі Контракту про проходження військової служби у складі СБУ, проходив військову службу у складі СБУ (а.с.13).

Наказом від 23.08.2023 №1062-ОС/дск по особовому складу, підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу. Загальний страховий стаж на 01.08.2023 складає 29 років 05 місяців 10 днів, з них військова служба у календарному обчислені складає 23 роки 02 дні (а.с.87).

Наказом від 13.09.2023 №195-ОС/дск підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу. Виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, компенсацію за невикористані дні відпустки (щорічної і додаткової) (а.с.53).

Враховуючі, що позивачу не було виплачено при звільненні одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25% відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у порядку абз.2 ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач звертався до відповідача із заявами про виплату такої допомоги (а.с.14-17).

Крім того, представник позивача звертався до відповідача із адвокатськими запитами про надання інформації та документів (наказів про звільнення та виключення зі списків особового складу, інформації щодо загальної та пільгової вислуги років тощо) (а.с.24-30).

В позовній заяві представник позивача вказує, що на день подання позовної заяви відповіді на вказані вище заяви та запити надані не були.

У відзиві на позовну заяву відповідачем вказано, що відповіді на заяви відповідача надавались на його електронну адресу.

У відповіді від 06.10.2023 №61/Ш-259/17 відповідач зазначив, що відповідно до положень абзацу 2 частини другої статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (в редакції, чинній на день звільнення), військовослужбовцям при звільненні з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (а.с.54-55).

У відповіді від 20.11.2023 №61/Ш-294/17 на повторне звернення позивача відповідач вказав, що питання вже було вирішено по суті у відповіді від 06.10.2023 №61/Ш-259/17 (а.с.56-57).

Щодо адвокатських запитів, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що за результатами їх розгляду надана письмова відповідь на вказану поштову адресу листом від 06.11.2023 №61/ЮК/9938/нт з роз`ясненням щодо відсутності підстав для їх розгляду, з огляду на порушення вимог ст.24 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (а.с.58).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25% відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач через свого представника звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, у редакції, що діяла на момент звільнення позивача (03.08.2023)) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Обов`язковими умовами для набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, яка передбачена абз. 2 п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, є дві обставини:

- звільнення з військової служби за власним бажанням, через наявність сімейних обставин або інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України;

- наявність вислуги 10 років і більше.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України визначено вимогами Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України, затвердженої наказом ЦУ СБУ від 10 квітня 2018 року №515/ДСК (зареєстрованим її Міністерстві юстиції України 25 квітня 201 8 року за №512/31964) (далі - Інструкція №515/ДСК).

Так, п. 1 р. V Інструкції № 515/ДСК визначено порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, який за своїм змістом дублює положення абз. 1 та 2 п. 2 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.

Вказаним переліком визначено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей, що з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дочки, сина віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи або продовжує навчання (студенти, курсанти, слухачі (крім курсантів і слухачів військових навчальних закладів), стажисти вищого навчального закладу) і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги матері (батька); укладення шлюбу військовослужбовцем, особою рядового чи начальницького складу із громадянкою (громадянином) України, іноземцем або особою без громадянства, що постійно проживає за межами України; хвороба військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю або особі рядового чи начальницького складу проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї, у разі відсутності можливості переміщення (переведення) до іншої місцевості; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу трьох і більше дітей; неможливість призначення одного з військовослужбовців, осіб рядового чи начальницького складу, які перебувають у шлюбі, в межах одного населеного пункту (гарнізону) в разі переміщення (переведення) дружини (чоловіка) на нове місце служби до іншого населеного пункту (гарнізону); довгострокове відрядження за кордон дружини (чоловіка) військовослужбовця, особи рядового і начальницького складу.

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено з військової служби з 13.09.2023 за пп. а п. 61 та пп. г (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю (а.с.53).

Вислуга років позивача станом на 13.09.2023 складала: календарна 23 роки 1 місяць 14 днів військової служби (а.с.53).

Пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідними медичними висновками медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я).

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідними медичними висновками медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) за наявності календарної вислуги 10 і більше років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Питання щодо наявності обставин, визначених Переліком №413, є визначальним лише при визначенні підстави для звільнення військовослужбовця, яка в подальшому враховується при визначенні розміру одноразової допомоги.

Натомість умовами виплати вищевказаної допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є саме звільнення з військової служби за власним бажанням, через наявність сімейних обставин або інших поважних причин та наявності вислуги 10 років і більше.

Суд звертає увагу на абз. 6 Переліку № 413, яким прямо передбачена така обставина для звільнення, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років, що відповідає підставі звільнення позивача.

05.10.2023 набрала чинності нова редакція Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, в якій було змінено ст. 15 вказаного закону та виключено можливість отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за сімейними обставинами під час дії правового режиму воєнного часу.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 травня 2001 року № З-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України (Рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп) також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Таким чином, на момент звільнення ОСОБА_1 з військової служби в органах СБУ продовжувала діяти редакція Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (від 03.08.2023), приписи ст. 15 якої закріплювали за військовослужбовцями право на отримання одноразової грошової допомоги, при звільненні з військової служби, у зв`язку з сімейними обставинами, незалежно від того чи відбувається таке звільнення у мирний або у воєнний час.

Крім того, ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), закріплювала за Управлінням обов`язок здійснити виплату одноразової грошової допомоги саме при звільненні. Тобто, обов`язок з виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в Управління виник ще 13.09.2023.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду Позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн. (а.с.47), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

На підтвердження надання позивачу правової допомоги у справі на суму 14 700 грн. представником надано копії: Договору про надання правової допомоги від 27.09.2023 № б/н (а.с.33-36); Акту приймання-здачі наданої правової допомоги від 27.10.2023 (а.с.39-40); ордер серії АІ №1272476 від 01.11.2023; платіжного доручення №27 від 27.10.2023 на суму 14700,00 грн.

Як вбачається з акту виконаних робіт, представником позивача були надані позивачу наступні послуги: вивчення спірних правовідносин, пошук НПА та правовий аналіз судової практики в подібних спорах - 2000,00 грн; заява про виплату одноразової грошової допомоги 700,00 грн; адвокатські запити (2шт) - 2500,00 грн. за кожний; вимога щодо виплати одноразової грошової допомоги 1700,00 грн; адміністративний позов - 3000,00 грн; клопотання про витребування доказів - 1500,00 грн; консультація щодо порядку виконання рішення суду - 800,00 грн (а.с.39-40).

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа № 810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що при визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. Так, у справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що дана справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Позивачем не надано доказів, на підтвердження значення справи, впливу вирішення справи на його репутацію або публічного інтересу до справи.

Суд зазначає, що вивчення спірних правовідносин, пошук НПА та правовий аналіз судової практики в подібних спорах, не є окремими видами адвокатської діяльності, а є частиною підготовки позовної заяви.

Вартість підготовки вимоги щодо виплати одноразової грошової допомоги (1700,00 грн) суд вважає завищеною, а затрати часу не вимагають більше однієї години та не являється технічно складною роботою.

Теж саме стосується і адвокатських запитів, які зокрема складені всього на двох аркушах (2500,00 грн за кожен запит).

Крім того, зазначені вище документи мали єдину базу підготовки та не вимагали додаткового збору та дослідження доказів.

Щодо клопотання про витребування доказів, суд зазначає, що воно не вимагало значної технічної роботи (1500,00 грн), що суд також вважає завищеною вартістю.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вартість послуг правового характеру у розмірі 14700,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача є не співмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Враховуючи, що справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також загальну складність та обсяг наданих послуг, суд дійшов висновку про співмірний розмір правничої допомоги у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у порядку абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у редакції, чинній на момент звільнення ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області ().

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Служби безпеки України в Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. ХИЛЬКО