Справа № 480/2577/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 р.Справа № 480/2577/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

представника відповідача Сіробаби О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2023, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 17.10.23 року по справі № 480/2577/23

за позовом ОСОБА_1

до Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 16 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині оголошення ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення «сувора догана».

- визнати протиправним та скасувати пункт 17 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 18 600,00 грн.

- визнати протиправним та скасувати пункт 18 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 з лютого 2023 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.

- визнати протиправним та скасувати пункт 22 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині невиплати ОСОБА_1 , премії за січень 2023 року в повному обсязі.

- стягнути з Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки кошти на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішенням на користь ОСОБА_1 у розмірі невиплаченої премії за січень 2022 року та 20 % грошового забезпечення за лютий 2023 року.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що у проведенні службового розслідування він участі не брав, адже 26.01.2023р. був відряджений до Чеської Республіки (полігон «Лібава») для військових навчань та повернувся до служби лише 02.03.2023 року, а тому він не був ознайомлений ані з актом службового розслідування від 30.01.2023р. за вих. №4532, ані з наказом від 30.01.2023р. №«20 «Про результати службового розслідування» (далі - наказ), відповідно до якого позивача було притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Зазначає, що зі змісту акта службового розслідування неможливо встановити, які саме обов`язки військової служби він виконав неналежно, та в чому виявилося порушення військової дисципліни.

В акті службового розслідування зазначено лише один абзац стосовно лейтенанта ОСОБА_1 у пункті 3.2, який стосується нестачі військового майна в інженерні службі, де вказано, що це майно перебуває на обліку в службі.

Водночас, акт службового розслідування не містить відомостей про особу ОСОБА_1 , а саме в чому виявилися його неправомірні дії або бездіяльність, причинний зв`язок між діями та подією, вину особи, які вимоги нормативно-правових актів він порушив, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.

Оскільки пояснення від ОСОБА_1 не відбиралися, то він пояснює суду, що, перебуваючи на посаді командира 3-ї стрілецької роти, позивач дійсно отримав 30 рулонів сітки рабиці, з якої частину в кількості 18 рулонів використано на оборонних позиціях вздовж кордону на ділянках відповідальності військової частини НОМЕР_1 , а залишок в кількості 12 рулонів знаходиться на зберіганні на складі в місті Суми.

Технічно неможливо демонтувати сітку, яка була застосована в конструкціях бліндажів в кількості 18 рулонів, оскільки ці позиції передали іншій військовій частині відповідно до бойового розпорядження командира та були передислоковані до іншої області. Вимоги (наказу) про те, що потрібно передати залишки сітки, він не отримував. На момент перевірки та передачі справ позивач перебував на навчанні закордоном, тому він не міг бути залучений до участі у ній.

Матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів того, що саме з вини позивача державі було завдано збитків внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків щодо збереження військового майна у вигляді нестачі.

Водночас, службовим розслідуванням також не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця.

Також, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби.

Крім цього, в акті службового розслідування не обґрунтовано та не вмотивовано, чому позивача слід притягнути саме до повної матеріальної відповідальності.

Більше того, Законом України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2224-ІХ закріплено поняття "бойового імунітету, тобто звільнення від кримінальної відповідальності за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших- завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).

Отже, дія Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану " від 15 березня 2022 року №2124-ІХ розповсюджується й на матеріальну відповідальність військовослужбовців під час виконання бойових завдань.

Проте обставини, що виключають матеріальну відповідальність, під час проведення розслідування комісією Сумського ОТЦК та СП не те, що не встановлювалося, а й навіть не досліджувалося.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними та скасування пунктів наказу, стягнення коштів задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 16 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині оголошення ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення «сувора догана».

Визнано протиправним та скасовано пункт 17 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині притягнення ОСОБА_1 , до повної матеріальної відповідальності у розмірі 18 600,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано пункт 18 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 з лютого 2023 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення.

Визнано протиправним та скасовано пункт 22 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині невиплати ОСОБА_1 , премії за січень 2023 року в повному обсязі.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що під час проведення службового розслідування Сумським обласним ТЦК та СП щодо втрат в інженерній службі військової частини НОМЕР_1 досліджено рапорт командира інженерно-саперного взводу, тимчасово виконуючого обов`язки начальника інженерної служби старшого лейтенанта ОСОБА_2 , згідно з яким сітка рабиця видавалась військовій частині НОМЕР_1 24.10.2022р., зокрема і на підрозділ, який очолював командир стрілецької роти старший лейтенант ОСОБА_1 , у кількості 30 рулонів на загальну суму 18 600, 00 грн. 10.11.2022р. з згідно видатковою накладною № 71.

Зі свідчень тимчасово виконуючого обов`язки начальника інженерної служби старшого лейтенанта ОСОБА_2 щодо вищезазначеного майна були підготовлені акти на списання, проте станом на 29.01.2023р. підтверджуючі документи для зняття з військового обліку в інженерній службі та відділі фінансового забезпечення сектору соціальних виплат Сумського обласного ТЦК та СП не надходили. Решта сітки (100 рулонів загальною вартістю 62 000, 00 грн.), що рахується за інженерною службою військової частини НОМЕР_1 , не представлена.

Так, своїми діями командир стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів, а саме - ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11, 16, 111 та 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України у частині неправомірного використання, знищення та нестачі майна, що використовувалося особовим складом роти.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення, є прорахунки в службовій діяльності та неналежний контроль за виконанням поставлених завдань підлеглим особовим складом з боку командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 .

Вчинення викладених порушень підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені під час службового розслідування. Крім того, зазначені порушення перебувають у прямому зв`язку із виконанням старшим лейтенантом ОСОБА_1 обов`язків командира стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, комісією визначено, що вказані випадки використання майна (30 рулонів сітки рабиці) стрілецькою ротою військової частини НОМЕР_1 , яку очолював старший лейтенант ОСОБА_1 , трапилося внаслідок неправомірних рішень, невиконання чи неналежного виконання посадовою особою військової частини НОМЕР_1 обов`язків військової служби (службових обов`язків).

Тому з метою відшкодування завданої державі шкоди притягнуто винну особу військової частини НОМЕР_1 за наслідками неправомірного використання не облікованого і в подальшому втраченого військового майна та безвідповідального ставлення до збереження ввірених матеріальних цінностей до матеріальної та дисциплінарної відповідальності.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач, до суду не прибув, повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнною стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року№2102-ІХ, в Україні було введено воєнний стан.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом Украйни від 03.03.2022р. №2105-ІХ, 05.03.2022р. наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 5 ОСОБА_1 (далі позивач) було призначено на посаду командира взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 Сумського ОТЦК та СП.

Наказом начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з адміністративно-господарської діяльності) (далі - відповідач) від 24.01.2023р. №55 «Про призначення службового розслідування» було призначено службове розслідування стосовно посадових осіб військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом нестачі майна військової частини НОМЕР_1 , що призвело до завдання шкоди державному майну.

За результатами проведеною службового розслідування був складений акт службового розслідування від 30.01.2023р. за вих. №4532 та виданий відповідний наказ начальником Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023р. №«20 «Про результати службового розслідування» (далі - наказ), відповідно до якого позивача було притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Зокрема, за результатами службового розслідування комісією запропоновано та згідно з наказом начальника Сумського обласного ТЦК та СП (з основної діяльності) від 30.01.2023р. № 20 «Про результати службового розслідування» визначено:

за порушення військової дисципліни, зокрема ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 11 та 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накладено на командира 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «сувора догана»;

за неналежне виконання обов`язків військової служби та службових обов`язків, внаслідок чого державі завдано шкоду, командира 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 18 600, 00 грн. по інженерній службі;

утримати кошти з грошового забезпечення командира 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 за встановленим порядком відповідно до Закону з лютого 2023 року в розмірі 20% місячного грошового забезпечення;

не виплачувати премію в повному обсязі за січень 2023 року командиру 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що позивач своїм неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків, спричинив втрату або розкрадання військового майна, що свідчить про протиправність дій відповідача щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022 від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022. Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, 26 липня 2023 року № 451/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду цієї справи.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

За приписами статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Статтею 9 Статуту передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (статті 16 Статуту).

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 частини першої статті 1 Закону № 160-ІХ).

Частиною першою, другою статті 3 Закону № 160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Водночас умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Враховуючи наведене, лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох вищезазначених умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону № 160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до частини статті 7 Закону № 160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Порядок проведення службового розслідування визначено положеннями статті 8 Закону № 160-ІХ.

Так, посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 розділу І службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Так, наказом начальника Сумського обласного ТЦК та СП (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.01.2023 № 55 «Про призначення службового розслідування» та з метою встановлення неправомірних дій або бездіяльності, причинного зв`язку між правопорушенням та виконанням обов`язків військової служби, ступеня вини (у разі її встановлення), порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, причин виникнення нестачі (надлишків) матеріальних цінностей, заподіяної шкоди її розміру та винних осіб, визначено:

провести службове розслідування комісії в складі: голови - начальника відділу призову сектору комплектування Сумського обласного ТЦК та СП майора ОСОБА_3 та членів комісії: начальника збірного пункту Сумського обласного ТЦК та СП майора ОСОБА_4 , старшого офіцера мобілізаційного відділу сектору мобілізаційно-оборонної роботи Сумського обласного ТЦК та СП майора ОСОБА_5 , офіцера відділення оперативних чергових Сумського обласного ТЦК та СП майора ОСОБА_6 , бухгалтера першої категорії відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат Сумського обласного ТЦК та СП солдата ОСОБА_7 ;

провести службове розслідування стосовно начальника інженерної служби військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_8 , позаштатного начальника інженерної служби Сумського обласного ТЦК та СП старшого лейтенанта ОСОБА_9 , позаштатного начальника служби безпілотних літальних апаратів військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_10 , позаштатного начальника служби безпілотних літальних апаратів Сумського обласного ТЦК та СП старшого лейтенанта ОСОБА_9 , начальника служби зв`язку військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_11 , позаштатного начальника служби зв`язку Сумського обласного ТЦК та СП старшого лейтенанта ОСОБА_9 , начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_12 , заступника командира з тилу - начальника речової служби Сумського обласного ТЦК та СП майора ОСОБА_13 , начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_14 , позаштатного начальника медичної служби Сумського обласного ТЦК та СП майора медичної служби ОСОБА_15 , начальника служби ракетно-артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_16 , позаштатного начальника служби ракетно-артилерійського озброєння ІНФОРМАЦІЯ_2 капітана ОСОБА_17 , начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_18 , позаштатного начальника продовольчої служби ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенанта ОСОБА_19 ;

акт проведення службового розслідування та проект наказу про результати службового розслідування представити на затвердження до 25.01.2023р.

При цьому, Розділом V Порядку №608 визначено порядок оформлення результатів службового розслідування.

Зокрема, відповідно до пунктів 1-6 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

За висновком акта проведення службового розслідування від 30.01.2023р. запропоновано за порушення військової дисципліни, зокрема, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.11 та ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накласти на командира 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани (п.17), а також запропоновано здійснити утримання коштів із грошового забезпечення позивача, розпочати встановленим порядком відповідно до Закону України від 03.10.2019р. №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» з лютого 2023 року в розмірі 20% місячного грошового забезпечення.

Оцінка акту за результатами службового розслідування, в тому числі оцінка дій посадових осіб щодо його складання, викладення у ній висновків, а також щодо самих висновків розслідування, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого за результатами такого розслідування.

Таким актом індивідуальної дії, що породжує певні права та обов`язки є наказ, що прийнятий за результатами розгляду акту. Саме наказ і є у цій справі предметом судового аналізу щодо відповідності вимогам чинного законодавства.

Зокрема, пунктами 16-17 оскаржуваного наказу позивачу оголошено дисциплінарне стягнення - «сувора догана», а також його притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі 18 600,00 грн.

Крім того, пунктами 18 та 22 цього ж наказу з ОСОБА_1 утримано кошти з його грошового забезпечення з лютого 2023 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення та вирішено не виплачувати йому премію за січень 2023 року в повному обсязі.

За наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин, слід встановити, чи було заподіяно позивачем пряму дійсну шкоду (що є однією з умов притягнення до матеріальної відповідальності).

Зі змісту спірного наказу слідує, що відповідач виходив з того, що проведеного службового розслідування було встановлено, що під час реформування військової частини було виявлено нестачу майна, яке перебуває обліку в службі безпілотних літальних апаратів та протиповітряної оборони, інженерній, речовій та службі радіаційного хімічного і бактеріологічного захисту військової частини НОМЕР_1 .

За результатами вивчення отриманих під час службового розслідування матеріалів встановлено, шо посадовими особами військової частини НОМЕР_1 , а саме; командиром Військової частини НОМЕР_2 підполковником ОСОБА_20 , тимчасово виконуючим обов`язки начальника інженерної служби, командиром інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 , командиром 1-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_21 , командиром 2-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_22 , командиром 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_1 , начальником речової служби тилу військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_23 , командиром взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшим сержантом ОСОБА_24 порушено заходи щодо збереження ввіреного їм майна.

Відповідно до матеріалів службового розслідування на підставі довідок вартісної оцінки завданої шкоди майну служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту, інженерної, речової та служби безпілотних літальних апаратів і протиповітряної оборони загальна сума завданої шкоди склади 5-12 610 (п`ятсот сорок дві тисячі шістсот десять) гривень 50 коп.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України (пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).

Аналізуючи оскаржуваний наказ відповідача від 30.01.2023 р. №20 в частині, що стосуються притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та процедуру проведення службового розслідування, колегія суддів дійшла висновку, що така процедура не дотримана відповідачем, а права позивача грубо порушені.

Виходячи із змісту правопорушення, яке ставиться позивачу у провину, при вирішенні питання про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку обов`язково мають встановлюватись обставини щодо видання наказу, доведення його до відома позивача та відмови останнього виконати такий наказ.

Колегія суддів зауважує, що під час проведення службового розслідування позивач перебував з 26.01.2023р. у відрядженнні до Чеської Республіки (полігон «Лібава») для військових навчань, та повернувся до служби лише 02.03.2023 року (а.с.24), а тому він не був ознайомлений ані з актом службового розслідування від 30.01.2023р. за вих. №4532, ані з наказом від 30.01.2023 №«20 «Про результати службового розслідування» (далі - наказ), відповідно до якого позивача було притягнуто до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Так, у відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено, що «на звернення командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_25 від 13.02.2023 № б/н до Сумського обласного ТЦК та СП, листом від 14.02.2023 за вих. № 4/81 останнім повідомлено про надання копії акту службового розслідування, фактично ж копію акту з додатками командир отримав 16.02.2023 на електронну пошту.

Командир 3-ої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 , після повернення з відрядження з Чеської Республіки (полігон «Лібава») (з 02.03.2023) ознайомився з результатами службового розслідування у вигляді наказу та акту» (а.с.47).

Отже, вказані обставини свідчать, що позивач не був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього, а відтак він був позбавлений усіх основоположних прав, передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку №608, в тому числі й права надавати письмові пояснення щодо відомих обставин, що стосуються правопорушення.

Крім цього, на переконання колегії суддів, наведене призвело до неповного з`ясування обставин, щодо втрати матеріальних цінностей.

Зокрема, у позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що перебуваючи на посаді командира 3-ї стрілецької роти, він дійсно отримав 30 рулонів сітки рабиці, з якої частину в кількості 18 рулонів використано на оборонних позиціях вздовж кордону на ділянках відповідальності військової частини НОМЕР_1 , а залишок в кількості 12 рулонів знаходиться на зберіганні на складі в місті Суми.

Технічно неможливо демонтувати сітку, яка була застосована в конструкціях бліндажів в кількості 18 рулонів, оскільки ці позиції передали іншій військовій частині відповідно до бойового розпорядження командира та були передислоковані до іншої області. Вимоги (наказу) про те, що потрібно передати залишки сітки, він не отримував.

Проте, ці пояснення не були перевірені відповідачем, оскільки позивачу не було своєчасно повідомлено про факт службового розслідування.

При цьому, наданий суду акт службового розслідування містить недоліки, які не дозволяють стверджувати, що обставини вчиненого правопорушення установлені повно і всебічно, оскільки у розділі 4 акту «відомості про особу, стосовно якої призначено службове розслідування» взагалі відсутні відомості щодо ОСОБА_26 , в тому числі й щодо опису саме його неправомірних дій, форми вини, переліку порушених ним нормативно-правових актів, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення (а.с.68-71), а пункт 3.2 «Інженерна служба» розділу 3 акту «Обставини та факти, що були встановлені під час проведення службового розслідування» обмежується лише викладенням того, що «30 рулонів 3-й стрілецькій роті на загальну суму 18600грн.00коп. 10.11.2022р., видаткова накладна №71, були видані командиру стрілецької роти - старшому лейтенанту ОСОБА_1 , на посаді з 16.07.2022р.» (а.с.64).

Наведене дає підстави для висновку, що відповідачем не вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, не вчинено дій, передбачених Порядком №608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; не відбирались пояснення; не встановлювались характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Проте, матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів того, що саме з вини позивача державі було завдано збитки внаслідок неналежного виконання ним службових обов`язків щодо збереження військового майна у вигляді нестачі, а також службовим розслідуванням також не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій військовослужбовця.

Крім того, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням позивачем обов`язків військової служби.

Законом України від 15.03.2022 № 2124-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо визначення обставин, що виключають кримінальну протиправність діяння та забезпечують бойовий імунітет в умовах воєнного стану» (далі Закон № 2124-IX) встановлено правовий захист військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України» шляхом закріплення поняття «бойового імунітету» за закріплення в загальній частині Кримінального кодексу інституту звільнення від кримінальної відповідальності за втрати бойової техніки чи іншого військового майна.

Бойовий імунітет передбачає звільнення військового командування, військовослужбовців, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України «Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України», від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вказаним Законом внесено зміни, зокрема, до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженому Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що дія Закону № 2124-IX розповсюджується на матеріальну відповідальність військовослужбовців під час виконання бойових завдань.

Водночас, за приписами статті 9 Закону № 160-ІХ завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Колегія суддів наголошує, що хоча під час розгляду справи і не встановлено виконання бойових завдань чи інших обставин, що передбачають звільнення від відповідальності внаслідок бойового імунітету, однак саме крайня необхідність зумовила залишення військового майна, адже за характером оперативної обстановки, яка склалась станом на липень 2022р. у Сумській області, є достатні підстави стверджувати, що небезпека була реальною і сітка рабиці дійсно могла бути використана на оборонних позиціях вздовж державного кордону на ділянках відповідальності військової частини НОМЕР_1 , частина з якої могла бути втраченою під час бойових дій та прикордонних обстрілів.

Слід зазначити, з урахуванням встановлених обставин та, беручи до уваги загальновідомі факти, дійсно обстановка на місцевості свідчила про існування реального ризику незбереження майна відповідної військової частини.

Проте, акт службового розслідування, який став підставою для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, складений без дослідження усіх обставин та без ретельного дослідження причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди.

Крім того, колегія суддів наголошує, що для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідуванім факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки.

Водночас, матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів того, що саме з вини позивача державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо збереження військового майна, що виразилось у нестачі.

Дійсно, службовим розслідуванням не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, наявність неправомірних дій позивача.

Також, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування та виконанням позивачем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця.

Крім цього, в акті службового розслідування не обґрунтовано та не вмотивовано, чому позивача слід притягнути саме до повної матеріальної відповідальності.

Отже, відповідачем не доведено, що позивач своїм неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків, спричинив втрату або розкрадання військового майна, що свідчить про протиправність дій відповідача щодо притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пункти 16, 17, 18 та 22 наказу начальника Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (з основної діяльності) від 30.01.2023 №20 «Про результати службового розслідування» в частині оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «сувора догана», в частині притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності у розмірі 18 600,00 грн., в частині утримання коштів з грошового забезпечення ОСОБА_1 з лютого 2023 року у розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення та в частині невиплати йому премії за січень 2023 року в повному обсязі є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Крім того, ч.3 ст.14 Закону №160-ІХ передбачено, що у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Тобто, у разі скасування наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності стягнуті з нього кошти будуть йому повернуті, про що має бути виданий відповідний наказ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 року по справі № 480/2577/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сумського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 по справі № 480/2577/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 08.02.2024 року