Справа № 200/5332/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року справа №200/5332/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року (повне судове рішення складено 30 жовтня 2023 року) у справі № 200/5332/23 (суддя в І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з 07.10.2009 з компенсацією втрати частини доходу.

Позивач зазначала, що до грудня 1997 року вона проживала в АДРЕСА_1 , отримувала пенсію за віком, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв`язку із чим виплату пенсії припинено. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року по справі № 200/3908/22 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не поновлення та не виплати пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, за заявою поданою представником за довіреністю. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.05.2023 застосовано судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 200/3908/22 шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 200/3908/22 у місячний строк з дня отримання копії цієї ухвали. Відповідно наданого звіту на виконання рішення суду, позивачу поновлено пенсію з 07.10.2009 у "твердому розмірі". 11.07.2023 представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою, в якій просив перерахувати розмір пенсії та виплатити компенсації втрати частини доходу. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 06.08.2023 року повідомлено, що загальна сума доплати ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 30.06.2023 складає 82 073,61 грн. Згідно наданої в листі довідки розмір пенсії станом на листопад 2009 року складає 498 грн., та в подальшому не змінюється. Позивач зазначала, що виплата заборгованості по пенсійним виплатам з 07.10.2009 буда здійснена без змін, передбачених пенсійним законодавством. Відповідач нарахував пенсію позивачу в твердому незмінному розмірі з листопада 2009 року, таким чином відповідач поновив пенсію не включив позивача в коло осіб, стосовно яких зобов`язаний проводити масові перерахунки пенсії. Позивач вважає, що під час поновлення виплати, пенсія за минулий час повинна бути нарахована та виплачена у розмірі, визначеному відповідно до діючого законодавства на дату нарахування її до виплати, у тому числі з урахуванням діючих норм стосовно індексації пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 набула страхового стажу, який необхідний для призначення пенсії за віком, на території України, проте у 1997 році виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Отже, при поновленні виплати пенсії Позивачу та здійсненні перерахунку Головним управлінням правомірно встановлено особливість «Не підлягають МП, признач. За ріш. суду в тверд. розм.;».

При цьому, чинне законодавство дійсно не містить норм, в яких встановлено, що пенсія поновлюється в розмірі, визначеному на дату припинення її виплати.

Водночас, це також не означає, що поновлення виплати пенсії проводиться за нормами, чинними на дату поновлення, оскільки за період такої невиплати зміна розміру пенсії відбувалась поступово, з урахуванням чинного на час проведення перерахунку законодавства.

Однак, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув.

Також зазначає, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України у встановленому порядку.

Особа, яка проживає за кордоном, має право звернутися з заявою про перерахунок призначеної їй пенсії, проте, реалізація такого права повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058 і затвердженому на виконання його положень Порядку № 22-1.

Крім того апелянт вважає, що, оскільки рішенням суду Головне управління зобов`язано виплатити компенсацію втрати частини доходів, нараховану на пенсійні кошти, які ще не виплачені позивачу, Головне управління вважає, що суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в цій частині передчасно.

Зазначене свідчить про вирішення спору, який ще відсутній, тобто, на майбутнє, що суперечить основним засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , постійно проживає в країні Ізраїль, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком. Пенсія призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Дані відомості підтверджуються розпорядженням про перерахунок пенсії від 19.06.2023.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі №200/3908/22 позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не поновлення та не виплати пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, за заявою поданою представником за довіреністю. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2023 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 200/3908/22 залишено без змін.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 200/3908/22 набрало законної сили 24 квітня 2023 року.

На запит представника позивача від 17.02.2023 (вх. № 232/11 від 23.02.2023), Пенсійний фонд України листом від 01 березня 2023 року № 2800-030102-8/10369 повідомив, що судові рішення, що набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України відповідно до покладених зобов`язань, в установленому чинним законодавством порядку. Порядок виконання рішень судів вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням зобов`язань, покладених судом на органи Пенсійного фонду України. Також повідомив, що поняття «пенсія в твердому розмірі» не визначено нормативно-правовими актами про пенсійне забезпечення. Одночасно, чинними нормативно-правовими актами передбачено встановлення у сталих розмірах особам, які отримують пенсію, надбавок, підвищень, тощо.

На запит представника позивача, зареєстрований 04.04.2023 за № 513/11, Пенсійний фонд України листом від 10 квітня 2023 року № 2800-030102-8/19229 повідомив, що судові рішення виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених зобов`язань. У разі, якщо рішенням суду зобов`язано поновити виплату раніше призначеної пенсії, пенсія поновлюється в розмірі, що склався станом на дату припинення виплати пенсії, якщо інше не передбачено рішенням суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року заяву представника позивача Богач Віти Іванівни про встановлення судового контролю за рішенням суду у справі № 200/3908/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Застосовано судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 200/3908/22 шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати до Донецького окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 200/3908/22 у місячний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06 червня 2023 року відкрито виконавче провадження № 71946267 з примусового виконання виконавчого листа № 200/3908/23, виданого 15 травня 2023 року Донецьким окружним адміністративним судом щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 07.10.2009 року та виплачувати на визначений пенсіонером банківський рахунок, за заявою поданою представником за довіреністю.

Ухвалою суду від 03 липня 2023 року у справі № 200/3908/22 прийнято звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року по справі №200/3908/22. В ухвалі суду зазначено, що 30 червня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомлено суд, що в межах компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення суду та поновлено пенсію ОСОБА_1 з 07.10.2009. Нарахована доплата згідно рішення суду за період з 07.10.2009 по 30.06.2023 складає 82 073,61 грн.

11 липня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою, в якій просив виплатити компенсацію втрати частини доходу, перерахувати розмір пенсії та повідомити про дату та спосіб виплати пенсії.

Листом від 06 серпня 2023 року № 14919-13702/А-02/8-0500/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило представника позивача, що Головним управлінням в межах компетенції відповідно до покладених судом зобов`язань виконано рішення суду. Загальна сума доплати ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 30.06.2023 складає 82 073,61 грн. (498,00 грн. щомісяця). Виплату пенсії ОСОБА_1 на даний час здійснювати неможливо у зв`язку з відсутністю актуальних реквізитів для перерахування пенсійних коштів. Для переведення виплати пенсії на банківську установу ОСОБА_1 необхідно надати відповідну заяву. Стосовно виплати компенсації повідомило, що в рішенні суду відсутні відповідні зобов`язання.

Відповідно до розпорядження про перерахунок пенсії від 19.06.2023 розмір пенсії ОСОБА_1 з листопада 2009 року по теперішній час складає 498,00 грн. В графі «особливості» зазначено: Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. - з 07.10.2009 по довічно.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Положеннями статті 64 Конституції України установлено, що конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного чи надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1058-ІV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною другою статті 7 Закону № 1058-ІV визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закон № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як зазначено у статті 1 Закон № 1058-IV мінімальна пенсія це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно із абзацом 8 частини 2 статті 5 Закону № 1058-IV виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Статтею 42 Закону № 1058-IV встановлено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Отже, з дня поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з Законом № 1058-IV. Будь-яких обмежень прав позивача, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, Законом № 1058-IV не встановлено.

Виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

На підставі викладеного, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не проведення перерахунку позивачу пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі Сук проти України від 10.03.2011, поняття майно в першій частині статті 1 Протоколу першого має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися майновими правами і, відповідно, майновому розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Таким чином, право на пенсію включається в поняття майно в розумінні статті 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. А тому, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат, в даному випадку збільшення розміру мінімальної пенсії за віком, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в рамках національної системи соціального забезпечення, та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

Отже, оскільки позивачу поновлена виплата пенсії за віком, відповідач зобов`язаний це право реалізовувати шляхом проведення послідуючих перерахунків з дати поновлення, незалежно від того, виплата пенсії поновлена добровільно чи за рішенням суду.

Пенсія повинна бути нарахована та виплачена в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Судами встановлено, що на виконання рішення суду від 16 серпня 2022 року у справі № 200/3908/22, відповідачем поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 07 жовтня 2009 року. Загальна сума доплати ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 30.06.2023 складає 82073,61 грн. При цьому, відповідачем був визначений розмір пенсії позивача - 498,00 грн. на місяць, та зазначено, що пенсія позивача масовим перерахункам не підлягає.

Слід зауважити, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року не містить будь-яких вказівок та застережень щодо поновлення пенсії у твердому розмірі та що пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам.

Пенсійним фондом України роз`яснено позивачу, що у разі, якщо рішенням суду зобов`язано поновити виплату раніше призначеної пенсії, пенсія поновлюється в розмірі, що склався станом на дату припинення виплати пенсії, якщо інше не передбачено рішенням суду.

При цьому, Законом № 1058-IV визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом, та для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Таким чином, при поновленні позивачу пенсії та здійсненні перерахунку відповідачем безпідставно визначено, що пенсія не підлягає масовим перерахункам, що призвело до порушення права позивача на належний розрахунок пенсії та подальше підвищення її розміру відповідно до приписів статті 42 Закону № 1058-ІV.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії з 07.10.2009.

З приводу вимог позивача щодо виплати компенсації втрати частини доходу.

Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто, стаття 2 Закону № 2050-ІІІ прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема, пенсії.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема пенсії). Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

За змістом ст. 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Слід звернути увагу на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050-ІІІ, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 240/186/20.

Як встановлено судами, представник позивача звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою від 11 липня 2023 року щодо виплати компенсації втрати частини грошових доходів. Однак, листом від 06 серпня 2023 року № 14919-13702/А-02/8-0500/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовило представнику позивача у виплаті компенсації та зазначило, що в рішенні суду відсутні відповідні зобов`язання.

Оскільки відповідачем відмовлено представнику позивача у виплаті компенсації втрати частини грошових доходів, у суду є підстави вважати, що право позивача на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушене відповідачем, а відтак, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих стороною позивача доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Приписами частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, що з метою повного захисту порушених прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та задовольнити позов шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з 07 жовтня 2009 року відповідно до Закону №1058-ІV в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 200/5332/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 08 лютого 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук