Справа № 753/15371/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, інспектора з паркування Дарницького районного управління Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради Казакова Володимира Сергійовича, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, інспектора з паркування Дарницького районного управління Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради Казакова Володимира Сергійовича, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, серії 1КІ № від 23.08.2023 про притягнення її до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною третьою ст. 122 КУпАП;

- закрити провадження у справі за частиною третьою статті 122 КУпАП, зафіксоване на підставі постанови серії 1КІ № від 23.08.2023;

- визнати протиправним застосування забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання транспортного засобу Хундай Гетс» д.н.з. НОМЕР_1 ;

- відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок протиправних дій інспектора з паркування Дарницького районного управління Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської Ради ОСОБА_2 у розмірі 1929,40 грн, що включає: витрати за послуги з евакуації 1270,40 грн. та 127 грн комісії, витрати за зберігання на спеціальному майданчику у розмірі 144 грн та 14,40 грн комісії, штраф в розмірі 340 грн та 34 грн комісії, втрати за користування послугою таксі у розмірі 199 грн та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що зупинка транспортного засобу ближче за 30 метрів від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів була викликана станом крайньої необхідності, через погіршення стану здоров`я чоловіка, який страждає на епілепсію, що свідчить про незаконність спірної постанови.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року позовні вимоги - задоволено частково.

Постанову інспектора з паркування Дарницького районного управління Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого орагну Київської міської Ради Казакова Володимира Сергійовича серії 1КІ № від 23.08.2023, про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за частиною третьою ст. 122 КУпАП - скасовано.

Провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою ст. 122 КУпАП - закрито на підставі п. 4 частини першої ст. 247 КУпАП.

Визнано протиправним застосування забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання від 23.08.2023 транспортного засобу «Хундай Гетс» д.н.з. НОМЕР_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у даному випадку позивач зупинила свій транспортний засіб ближче ніж 30 метрів від дорожнього інформаційного знаку 5.45.2 «Кінець пункту зупинки автобуса», що свідчить про порушення пункту 15.9 «е» Правил дорожнього руху, та законність винесення оскаржуваної постанови.

На думку апелянта, з огляду на наданий позивачем фіскальний чек з магазину «Епіцентр К» (закупівля канцелярії, будівельного приладдя) вбачається наявність суперечливих даних щодо дійсних причин зупинки транспортного засобу задля полегшення стану здоров`я її чоловіка, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції.

07 лютого 2024 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.08.2023 інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки та стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Казаковим В.С. винесено відносно позивача постанову серії 1КІ № від 23.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною третьою ст. 122 КУпАП.

Підставою для винесення такої постанови слугувало те, що позивач 23.08.2023 о 15.57 год. на проспекті М. Бажана, 3-в в м. Києві здійснила зупинку ближче 30 м. від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушила п. 15.9. «е» Правил дорожнього руху України, що підтверджується відповідними фотознімками.

Як наслідок, 23.08.2023 о 15.55 год автомобіль позивача затримано та доставлено на спеціальний майданчик.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач порушила п. 15.9. «е» ПДР України, проте оскільки остання діяла в стані крайньої необхідності, а саме для усунення наслідків погіршення стану здоров`я свого чоловіка, що могло б призвести до незворотних наслідків, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Як наслідок, правомірність затримання автомобіля позивача мала б місце, якщо б остання не діяла у стані крайньої необхідності, тому слід визнати протиправним застосування забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання від 23.08.2023 транспортного засобу «Хундай Гетс» д.н.з. НОМЕР_1 .

Втім позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки суму штрафа, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, можна стягнути на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК України як безпідставно утримувану.

Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження спричинення останньої.

У силу вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому суд апеляційної інстанції надає оцінку лише задоволеним позовним вимогам.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з огляду на таке.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У силу вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та інше.

Пунктом 15.1 Правил дорожнього руху визначено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

У свою чергу, пунктом 15.9 «е» Правил дорожнього руху встановлено, що ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Частиною третьою статті 122 КУпАП встановлена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно з приміткою до цієї статті, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до частини першої статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно- телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно ст. 265-4 КУпАП тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого частинами третьою та сьомою статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту), частиною першою статті 152-1 цього Кодексу, у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених частинами другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу.

Для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розміщено ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а за їх відсутності - ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків (п. «е»).

Вказані норми свідчать про те, що за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, у разі порушення вимог зупинки транспортних засобів особи підлягають адміністративній відповідальності.

Відтак, саме розміщення транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів згідно вищевказаних норм кваліфікується як суттєве перешкоджання дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху.

У свою чергу, рішенням Київської міської ради №6018/6059 від 02.03.2023 затверджено положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), згідно п.п.5.36-5.37 якого Департамент відповідно покладених на нього завдань виконує, зокрема, такі функції як розгляд справ про адміністративні правопорушення передбачені частинами першою, третьою, сьомою ст.122, частинами першою-п`ятою, восьмою ст.152-1 КУпАП, здійснення тимчасового затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання неспеціальний майданчик чи стоянку у разі вчинення порушення, передбаченого зокрема частинами третьою-сьомою ст.122, частиною першою ст.152-1 КУпАП.

Згідно з розділом 7 вказаного Положення про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), у структурі Департаменту утворюється управління (інспекція) з паркування, положення про яке затверджується наказом Департаменту. У складі управління (інспекції) з паркування Департаменту діють інспектори з паркування. Інспектори з паркування управління (інспекції) з паркування. Департаменту для виконання покладених на них завдань мають право: здійснювати фіксацію порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів у режимі фотозйомки, відеозапису (п. 7.1); розглядати справи про адміністративні правопорушення, на розгляд яких їх уповноважено (п. 7.2); складати протоколи про адміністративні правопорушення, виносити постанови про накладання адміністративних стягнень (п. 7.3.); накладати адміністративні стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису (п. 7.4); розміщувати на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про накладання адміністративних стягнень або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (п. 7.5).

Отже, притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема складення та ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення, за порушення законодавства у сфері паркування міста Києва є складовою частиною виконання посадовою особою Інспекції з паркування своїх обов`язків, передбачених Положенням про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 19.11.2018 року №2089.

При цьому, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 23 серпня 2023 року о 15 год. 57 хв., позивач, керуючи транспортним засосом «Hyndai Getz», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку та стоянку транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних засобів, чим транспортний засіб заважав руху інших транспортних засобів, створивши перешкоду, що свідчить про порушення позивачем п.15.9 «е» Правил дорожнього руху.

Наявність посадкового майданчика поруч із знаком зупинки громадського транспорту чітко вбачається з наданих фотоматеріалів, про що не заперечує позивач.

Відповідно, інспектором з паркування здійснено відповідні заміри відстані на місці вчинення правопорушення згідно яких автомобіль знаходився ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних засобів.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що згідно ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Норми статті 17 КУпАП, визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

У чинному законодавстві, інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

З вищенаведених положень КУпАП випливає, що особа, яка діяла в стані, зокрема, крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності.

Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Тож, саме посилання особи, стосовно якого здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності у вигляді поганого самопочуття, не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст. ст. 17, 18 КУпАП, а має відповідати фактичним обставинам справи та не викликати сумнівів щодо наявності крайньої необхідності, що повинно бути співставлено з наявними в матеріалах справи доказами, показами свідків, іншими обставинами, що зумовили крайню необхідність.

Пункт 1.10 Правил визначає, що вимушена зупинка - це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, що спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Пунктом 15.14 Правил передбачено, що в разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Як свідчать матеріали справи, чоловік ОСОБА_1 є інвалідом I групи та потребує стороннього догляду (а.с. 22, 23).

Згідно довідки з лікарні центру первинної медико - санітарної допомоги Дарницького району м. Києва, 23.08.2023 чоловік ОСОБА_1 звертався за медичною допомогою, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я (а.с. 32).

Як зазначає позивач, 23.08.2023 під час руху з магазину ТОВ «Епіцентр К» у напрямку дому чоловіку позивача стало зле, у зв`язку з чим позивач здійснила вимушену зупинку автомобіля по вулиці Ревуцького у місті Києві, з метою надання чоловіку допомоги, та недопущення пониження цукру та епілептичного припадку.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушення позивачем п. 15.9 «е» Правил дорожнього руху України, було здійснено в стані крайньої необхідності, а саме для усунення наслідків погіршення стану здоров`я свого чоловіка.

Тобто, здійснена позивачем зупинка транспортного засобу, якою вона керувала, була екстреною, вчиненою у стані крайньої необхідності.

У силу вимог частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У свою чергу, відповідачем вказані обставини спростовані не були, а посилання апелянта на те, що згідно фіскального чеку з магазину ТОВ «Епіцентр К» вбачається наявність суперечливих даних щодо дійсних причин зупинки транспортного засобу задля полегшення стану здоров`я її чоловіка колегія суддів оцінює критично, враховуючи, що вимушена зупинка була здійснена 23.08.2023 після здійснення 23.08.2023 о 15 год. 12 хв. покупок в магазині ТОВ «Епіцентр К» та о 15 год. 57 хв. автомобіль вже було евакуйовано.

При цьому, 23.08.2023 у відповідності до чеків з аптеки №12 позивачем було здійснено купівлю лікарських засобів, спрямованих на усунення симптомів у чоловіка ОСОБА_1 згідно призначення лікаря від 23.08.2023.

Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови серії та закриття провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною третьою ст. 122 КУпАП - закрито на підставі п. 4 частини першої ст. 247 КУпАП.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним застосування забезпечення провадження у вигляді тимчасового затримання транспортного засобу Хундай Гетс» д.н.з. НОМЕР_1 слід зазначити наступне.

Згідно статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» інспектори з паркування уповноважені здійснювати у випадках, визначених законом, розгляд справ про адміністративні правопорушення та проводити тимчасове затримання транспортних засобів.

Так, процедура тимчасового затримання транспортних засобів працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції (далі - поліцейські), зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення регулює Порядок тимчасового затримання працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції транспортних засобів та їх зберігання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1102 (далі - Порядок №1102).

Згідно із п.2 Порядку №1102 тимчасове затримання транспортного засобу проводиться поліцейським у разі наявності в нього підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою - четвертою, шостою і сьомою статті 121, частинами третьою - п`ятою статті 122 (у частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою - четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Поліцейським забороняється брати участь у тимчасовому затриманні транспортних засобів у випадках, не передбачених законом.

За наявності правових підстав, передбачених пунктом 2 цього Порядку, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку.

Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку проводиться виключно за умов, що розміщення такого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху чи створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

За відсутності умов, зазначених в абзаці другому цього пункту, тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом блокування за допомогою технічних пристроїв.

Випадки, коли розміщення транспортного засобу вважається таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, визначені частиною третьою статті 265-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку проводиться винятково за наявності підстав, які встановлено Порядком №1102.

Таким підставами є розміщення транспортного засобу так, що суттєво перешкоджає дорожньому руху чи створює загрозу безпеці руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 23.08.2023 здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу автомобіля «Хундай Гетс» д.н.з. НОМЕР_1 та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик за адресою м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20 у зв`язку з порушенням пп. «е» п. 2 частини третьої ст. 265-4 КУпАП (а.с. 110).

У даному випадку, як встановлено вище, оскільки в діях позивачки відсутній склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою ст.122 КУпАП з огляду на вчинення нею дій у стані крайньої необхідності, тому вказане виключає тимчасове затримання належного їй транспортного засобу, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 246, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук