Справа № 460/3374/23
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2024 року м. РівнеСправа №460/3374/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач), у якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування при призначенні пенсії за віком з 01.09.2019 до страхового стажу позивача періоду роботи в РОСПО Кооперативі Луч із 20.07.1993 по 30.12.1997; зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити призначену позивачу пенсію за віком, починаючи із 01.09.2019, зарахувавши до його страхового стажу період роботи в РОСПО Кооперативі Луч з 20.07.1993 по 30.12.1997.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.09.2019 позивачу призначено пенсію за віком. При призначенні пенсії відповідач не зарахував до загального страхового стажу період роботи в РОСПО Кооперативі Луч з 20.07.1993 по 30.12.1997, оскільки при звільненні запис завірено печаткою УРСР. Незарахування такого періоду позивач вважає протиправним, внаслідок чого порушено гарантоване державою право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 13.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відповідачем відзиву.

Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що позивач перебуває на обліку органі Пенсійного фонду та з 01.09.2019 отримує пенсію за віком на умовах Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 (дата заповнення 07.12.1976), позивач працював з 20.07.1993 по 30.12.1997 у РОСПО Кооперативі Луч; запис про звільнення з 30.12.1997 завірено печаткою, яка містить напис: Ровенский областной союз потребительских обществ Управление колхозными рынками кооператив Луч, а також зображення Державного герба УРСР. Зауважив, що з метою прийняття правильного рішення щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в РОСПО Кооперативі Луч з 20.07.1993 по 30.12.1997 відповідачем було направлено відповідні запити до Рівненської обласної спілки споживчих товариств від 09.12.2020 № 1700-0202-8/39800 та до Державного архіву Рівненської області від 09.12.2020 №1700-0202-6/39799. На вказані запити надійшли листи Рівненської обласної спілки споживчих товариств від 16.12.2020 №19-201/23, Державного архіву Рівненської області від 15.12.2020 №К-113/01-27/20 та Архівного відділу Рівненської районної державної адміністрації (без зазначення дати та вихідного номера; зареєстровано у ГУ ПФУ в Рівненській області 24.05.2021 за № 655/6), в яких зазначено, що документи Рівненської обласної спілки споживчих товариств Кооперативу Луч на зберігання не надходили. Враховуючи викладене, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в РОСПО Кооператив Луч з 20.07.1993 по 30.12.1997. Вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Рівненській області та з 01.09.2019 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

15.12.2022 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із запитом на отримання публічної інформації щодо правових підстав незарахування до його страхового стажу періоду роботи в РОСПО Кооперативі Луч із 20.07.1993 по 30.12.1997.

Листом від 13.01.2023 за №1700-0202-8/2934 відповідач повідомив позивача про незарахування до його страхового стажу періоду роботи у РОСПО Кооперативі Луч із 20.07.1993 по 30.12.1997 з тих підстав, що запис про звільнення завірений печаткою із зображенням Державного герба УРСР. При цьому, в листах Рівненської обласної спілки споживчих товариств, наданих на запити відповідача, зазначено, що документи з РОСПО Кооперативу Луч на зберігання не надходили. Враховуючи викладене, відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи в такому кооперативі з 20.07.1993 по 30.12.1997.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон №1058-ІV).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до пункту а частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 62 Закону №1788-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують трудовий стаж, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи та уточнююча довідка, яка видається у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію.

Тому суд вважає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або якщо в ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Дослідженням записів в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 , дата заповнення 07.12.1976, суд встановив, що:

- 20.07.1993 позивача прийнято на роботу в РОСПО Кооператив Луч на посаду юриста згідно із штатним розписом. Підстава: наказ №43 від 20.07.1993 (запис №19);

- 30.12.1997 позивач звільнений за власним бажанням ст. 36 КЗпП України. Підстава: наказ №67 від 30.12.1997 (запис №20).

Будь-яких виправлень чи неточностей в таких записах судом не встановлено.

Що стосується доводів відповідача, як на підставу не зарахування вказаного періоду роботи позивача до його страхового стажу, що записи трудової книжки №19 та №20 завірено печаткою УРСР, то суд вважає необхідним вказати, що такі твердження не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, з огляду на таке.

Положення постанови Верховної Ради України Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи від 11.05.1992 №2318-XII та Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів, затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 №643, не містять положень про нечинність фактично існуючих печаток та штампів з символікою УРСР та про обов`язок щодо їх заміни.

Крім того, з текстового зображення відтиску печатки роботодавця вбачається, що вона належить Рівненській обласній спілці споживчих товариств Управління колгоспними ринками Кооперативу Луч, де і працював позивач згідно із записами №19 та №20 його трудової книжки.

Відтак, та обставина, що підприємство не замінило свою печатку новою (без зазначення "УРСР"), не робить документи, які засвідчені такою печаткою, неправдивими.

Тому суд вважає, що оскільки в трудовій книжці позивача наявні відповідні записи щодо спірного періоду роботи, то ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його трудового стажу.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.02.2018 у справі №275/615/17 (№К/9901/768/17), які враховуються судом при вирішенні цієї справи відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Суд також зауважує, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників №301 від 27.04.1993, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Таким чином, за змістом Інструкції №58, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників та внесення в них достовірних відомостей саме на роботодавців, також на керівників підприємств (роботодавців) покладено і обов`язок по заміні печаток і штампів цих підприємств. Тому невиконання роботодавцем наведених обов`язків не повинно позбавляти працівника його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Щодо твердження відповідача, що період роботи позивача в РОСПО Кооперативі Луч не підтверджений первинними документами, суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV унормовано, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Пунктом 2 частини першої статті 64 Закону №1058-IV встановлено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: проводити планові та позапланові перевірки у порядку, передбаченому законом.

З наведених норм вбачається, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву в розмірі заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії, відповідач має право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд зазначає, що позивач не може бути позбавлений свого права на зарахування до страхового стажу періодів його роботи згідно із записами в трудовій книжці через неможливість перевірки їх достовірності органом Пенсійного фонду, у зв`язку з відсутністю в Архівному відділі Рівненської районної державної адміністрації, а також в Рівненській обласній спілці споживчих товариств документів РОСПО Кооперативу Луч, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути.

Крім того, звернення відповідача із запитами до вищевказаних установ для отримання інформації здійснено лише 09.12.2020 та 12.05.2021, в той час, як пенсію позивачу призначено з 01.09.2019.

Доказів неможливості вчинення таких дій відразу після звернення позивача за призначенням пенсії матеріали судової справи не містять.

Більше того, відсутність відомостей про припинення Кооперативу Луч (його правонаступника) свідчить про те, що відповідач не реалізував у належний спосіб своє право, передбачене ч.3 ст.44 Закону № 1058-IV, на перевірку достовірності відомостей, зазначених в трудовій книжці позивача.

Таким чином, нездійснення відповідачем перевірки відомостей, що відображені у трудовій книжці позивача, за загальним правилом, не може бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відтак, доводи відповідача щодо непідтвердження даних трудової книжки первинними документами, є безпідставними, оскільки ним не надано належних доказів протилежного.

З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним незарахування періоду роботи позивача в РОСПО Кооперативі Луч до його страхового стажу (4 роки 5 місяців 12 днів).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що оспорювана поведінка відповідача не відповідає критеріям правомірності та суперечить вимогам чинного законодавства України.

Відтак, порушене право підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Рівненській області щодо незарахування при призначенні пенсії за віком до страхового стажу позивача періоду роботи в РОСПО Кооперативі Луч із 20.07.1993 по 30.12.1997, а також відновленню порушеного права шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком, починаючи з 01.09.2019, зарахувавши до його страхового стажу вказаний період роботи.

При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям таким органом виконавчої влади певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем всупереч вимогам КАС України не доведено правомірності поведінки у спірних правовідносинах, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати суд присуджує на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком до його страхового стажу період роботи в РОСПО Кооперативі «Луч» з 20.07.1993 по 30.12.1997.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, починаючи з 01.09.2019, зарахувавши до його страхового стажу період роботи в РОСПО Кооперативі «Луч» з 20.07.1993 по 30.12.1997.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858,88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028. ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Повний текст рішення складений 07 лютого 2024 року.

Суддя Н.О. Дорошенко