Справа № 160/22505/23
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.09.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тракторний завод» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості № UA403000/2023/000061/2 від 22.08.2023 року; визнати протиправним та скасувати рішення, яке оформлене карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення» Тернопільської митниці Державної митної служби України № UА403070/2023/000225.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до митного органу ним було надано документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням митної вартості за першим методом (за ціною договору), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом (резервним) на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. У зв`язку із чим, на думку позивача, наявні усі підстави для скасування спірних рішень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
04.10.2023 року відповідачем до суду подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
19.10.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тракторний завод» (Україна) укладено з компанією «WEIFANG GREENMASTER MACHINERY CO., LTD.» (Китай) зовнішньоекономічний контракт № GM2021, на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у специфікаціях (додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.
Пунктом 2.1 контракту № GM2021 від 19.10.2020 року визначено, що поставка товару здійснюється партіями, які формувались виходячи з поданої покупцем заявки і визначається в додатках.
Загальна вартість товару згідно з додатком №2023-3 від 20.04.2023 року до контракту № GM2021 від 19.10.2020 року складає 74 229,40 доларів США.
Зазначені товари поставлялись на умовах CPT згідно міжнародних торговельних правил ІНКОТЕРМС 2010.
Зокрема, направлено уповноваженій особі декларанта електронним повідомленням вимогу на надання додаткових документів, а саме: інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджуй вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складової митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме фактурну вартість витрат на перевезення; транспортні документи відповідно до п. 3.4 зовнішньоекономічного договору 19.10.2020 року № GМ2021 продавець зобов`язаний вислати на адресу покупця оригінали наступних документів, зокрема морський коносамент; у разі відсутності вище зазначених документів, надати такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
В подальшому на вимогу відповідача позивач направив йому декілька листів-пояснень щодо вимог відповідача.
Листом № 1 від 17.08.2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тракторний завод» повідомило про неможливість надання банківських платіжних документів, які стосуються партії товару, яка надійшла на адресу згідно контракту № GM2021 від 19.10.2020 року та комерційного інвойсу № 2023-3 від 20.04.2023 року, виходячи з умов оплати, які вказав у вище зазначеному контракті, а саме пункті 5.2 та у додатку № 2023-3 від 20.04.2023 року у пункті 2.
Листом № 3 від 17.08.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тракторний завод» повідомило, що на вантаж, який надійшов на адресу товариства, згідно контракту № GM2021 від 19.10.2020 року та комерційного інвойсу № 2023-3 від 20.04.2023 року у митному режимі імпорт не надано страховку у зв`язку з тим, що вантаж страхується продавцем, і страховка надається покупцю лише при настанні страхового випадку (форс-мажорних обставин).
Листом № 4 від 17.08.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тракторний завод» повідомило, що до митного оформлення партії яка надійшла на митну територію України, було подано повний перелік документів, у відповідності до статті 53 МКУ.
Листом № 6 від 22.08.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тракторний завод» повідомило, що до митного органу був наданий вичерпний перелік документів за запитом для підтвердження митної вартості.
Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості товару взято інформацію щодо вартості згідно митного оформлення, яке здійснено в попередніх періодах: товар № 1 за ЕМД від 29.05.2023 року № UA205030/2023/8963 на рівні 2,92 дол. США/кг. (1927,2 дол. США/шт), товар № 2 за ЕМД від 07.08.2023 року № UA500080/20236362 на рівні 2,22 дол. США/кг. (184,26 дол. США/шт).
Загальна різниця митних платежів (ввізне мито та ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею склала 599861.38 грн. Розрахунок різниці в митних платежах зазначено у графах 47 Нарахування платежів, 47 "В" Подробиці розрахунків" означеної ЕМД.
Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд враховує наступне.
Згідно з частиною 8 статті 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.
Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
При цьому, частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) документи передбачені цією частиною.
Згідно частини 3 статті 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Статтями 57, 58 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 Митного кодексу України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічне тлумачення зазначених правових норм висловлене Верховним Судом в усталеній правовій позиції, сформованій за наслідками касаційного розгляду цілого ряду справ та висловленій в постановах: по справі № 21-127а15 від 31.03.2015 року, по справі №815/4477/15 від 21 січня 2020 року, по справі №813/1350/14 від 14 січня 2020 року, по справі №160/8775/18 від 18 грудня 2019 року, по справі №804/2957/17 від 12 грудня 2019 року, по справі №814/2602/15 від 14 листопада 2019 року та багатьох інших справах.
В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, у графі 33, митницею зазначено, що в документах поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не надано документів, що підтверджують митну вартість товару: інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджуй вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складової митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме фактурну вартість витрати на перевезення; транспортні документи відповідно до п. 3.4 зовнішньоекономічного договору 19.10.2020 року № GМ2021 продавець зобов`язаний вислати на адресу покупця оригінали наступних документів, зокрема морський коносамент; у разі відсутності вище зазначених документів, надати такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, які на її думку унеможливлюють митне оформлення задекларованих товарів за основним методом і які стали підставою для здійснення коригування.
Надаючи оцінку висновкам митного органу щодо наявності розбіжностей в наданих до митного оформлення документах, суд встановив та зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що оскаржуваним рішенням, митну вартість товару скориговано за результатами проведення перевірки документів, які надані на підтвердження заявленої митної вартості товару у відповідності до статті 64 Митного кодексу України.
У відповідності до умов пункту 3.2 контракту № GM2021 від 19.10.2020 року строк та умови поставки товару визначаються у відповідному додатку на кожну партію товару. Додаток є невід`ємною частиною цього контракту і підписується в двох примірниках, які мають однакову юридичну силу для кожної із сторін.
Додатком №2023-3 від 20.04.2023 року до контракту № GM2021 від 19.10.2020 року визначено, що поставка здійснюється морським транспортом 40HQ фунтовим контейнером. Умови поставки CPT-Тернопіль, Україна. Оплата кожної партії 365 днів з дати вказаної в відвантажувальних документах. Повна вартість партії товару: сімдесят чотири тисячі двісті двадцять дев`ять доларів США 40 центів.
Термін CPT (Carriage Paid To - фрахт/перевезення оплачені до (…назва місця призначення)) термін Інкотермс 2000 та 2010, означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.
Судом встановлено, що контрактом № GM2021 від 19.10.2020 року та додатком до нього передбачені такі умови постачання товару, за яких витрати за транспортування товару до пункту поставки - Тернопіль, Україна, покладаються саме на продавця.
Отже, ненадання позивачем митниці в означеному спірному випадку таких додаткових документів, як: транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; обумовлене тим, що вони відсутні у позивача, а вимога митниці про їх надання є протиправною та необґрунтованою, оскільки відповідно умов контракту витрати на транспортування та страхування покладено на продавця, оплата товару не здійснена на момент митного оформлення та передбачена у 365 днів з моменту відвантаження.
Контрактом № GM2021 від 19.10.2020 року та додатком №2023-3 від 20.04.2023 року до нього сторонами узгоджені документи які повинні надаватись для підтвердження поставки товару, серед яких означені документи, окрім тих, що вже надані позивачем митному органу, відсутні. Таким чином, позивач, відповідно до умов зазначеного контракту, не має права вимагати від іншої сторони документи, не передбачені його умовами.
Митний орган може витребувати додаткові документи виключно у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Оскільки надані позивачем митниці на підтвердження заявленої митної вартості спірної товарної партії вищезазначені документи не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не мають ознак підробки, містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари, то вимога митниці про надання зазначених додаткових документів є протиправною.
Щодо тверджень митниці в оскаржуваному рішенні про те, що відповідно до п. 3.4 договору від 19.10.2020 року № GM2021 продавець зобов`язаний вислати на адресу покупця оригінали наступних документів, зокрема морський коносамент, але даний транспортний документ до митного оформлення не поданий, суд зазначає наступне.
В рішенні про коригування митної вартості товарів, що є предметом оскарження, а також у відзиві відповідач навів обґрунтування вказаного рішення, зокрема, вказав, що товар переміщувався морським видом транспорту у контейнерах, однак для підтвердження даного перевезення декларантом не надано коносамент.
В свою чергу відповідач змістовних пояснень щодо неможливості перевірки належності визначення митної вартості без коносаменту не надав, обґрунтування яку саме складову митної вартості повинен підтвердити коносамент не навів.
Твердження відповідача про необхідність підтвердження позивачем перевезення товару є необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 2 додатку №2023-3 до контракту товар доставлявся безпосередньо контрагентом позивача на умовах СРТ-Тернопіль, Україна (тобто, перевезення оплачено, а товар підлягає доставці до міста Тернопіль, Україна), що вказує на інкорпорованість цінності послуги з доставки товару до вартості Контракту та фактичного врахування ціни доставки в його митній вартості. При цьому сам факт поставки товару відповідачем не заперечувався та є встановленим.
Також суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови оплати безпосередньо товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач діяв необґрунтовано та протиправно при посиланні на відсутність вказаного документу для обґрунтування рішення про коригування митної вартості.
Щодо тверджень митниці в оскаржуваному рішенні про те, що встановлені невідповідності щодо витрат включених у ціну товару: згідно з п. 4.2 договору в ціну товару включена вартість упаковки та маркування, однак відповідно до калькуляції ціни від 20.04.2023 року до ціни включені витрати на матеріали, комплектуючі, заробітна плата працівників, загальновиробничі витрати та прибуток, суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, поставка імпортованих позивачем товарів здійснювалася на підставі додатку №2023-3 від 20.04.2023 року до контракту № GM2021 від 19.10.2020 року, ціна на товар відповідно до п. 4.1 контракту на кожну партію товару визначається покупцем і продавцем через переговори і вказується в додатках, а умовами п. 4.2 контракту визначено, що вартість пакування та маркування включена до ціни товару. Відтак, вартість пакування та маркування входить до ціни товару згідно додатку контракту, поки інше не обумовлено сторонами за умови взаємно узгоджених змін, зазначених у додатках до контракту.
Отже, суд вважає аргументованими доводи позивача, що вимога митного органу про надання додаткових документів на підтвердження такої складової митної вартості як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, за умови включення вартості пакування до ціни товару, є безпідставною, оскільки умовами договору не визначено, що упаковка та маркування товару не включена до ціни товару. Отже, при розрахунку митної вартості не повинна враховуватися така окрема її складова, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, з огляду на включення цих витрат до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Щодо тверджень митниці в оскаржуваному рішенні про те, що розрахунок ціни згідно з калькуляцією від 20.04.2023 року здійснено на підставі додатку №2023-3 від 20.04.2023 року, де вказані умови поставки CPT-Тернопіль, а враховуючи інформацію отриману з калькуляції ціни, витрати на доставку до митної вартості не додані, суд зазначає наступне.
Як вже зазначалось судом раніше, відповідно до додатку №2023-3 від 20.04.2023 року до контракту, товар поставлявся з визначеним способом доставки CPT- Тернопіль, так термін CPT (Carriage Paid To - фрахт/перевезення оплачені до (…назва місця призначення)) термін Інкотермс 2000 та 2010, означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення.
Тобто, за умовами поставки CPT обов`язок зі сплати витрат, пов`язаних з доставкою товару, покладається на продавця, а не на позивача.
Щодо тверджень митниці в оскаржуваному рішенні про те, що прайс-лист від 20.03.2023 року № б/н містить інформацію щодо цін на товари виключно на умовах СРТ, що обмежує конкурентність, суд зазначає наступне.
Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Для підтвердження ціни, як "дійсної вартості" товару у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, контролюючим органом можуть бути запитані у декларанта каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, в яких пропозиція продавця адресована необмеженому колу покупців.
Каталоги, специфікації, прейскуранти, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації, чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, - не передбачено.
Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг. Оскільки чинним міжнародним законодавством не встановлено типової форми прайс-листа, згідно загальноприйнятої світової практики прайс-лист має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Інформація, яка міститься у прайс-листі від 20.03.2023 року відповідає іншим документам, які надавались позивачем до митного оформлення, а саме: інвойс від 20.04.2023 року №2023-3, таким чином ціни, вказані у прайс-листі продавця є актуальними на час здійснення замовлення покупцем щодо поставки партії оцінюваного товару.
Отже, декларант подав митному органу належні та допустимі докази на підтвердження митної вартості товару і зазначені документи не містили розбіжностей щодо вартості та вказували, що їх дані піддаються обчисленню. У свою чергу відповідач не довів обставини, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору.
Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що у відповідача були всі документи, які надавали йому можливість підтвердити визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору.
Щодо правильності обрання відповідачем методу для визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.
Так, Верховний Суд у постановах від 14.08.2018 у справі №820/9195/15, від 28.08.2018 у справі №810/3879/17, від 21.12.2018 у справі №815/1670/17 вказав, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
У постанові Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №815/2162/17 зазначено про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України: що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.
Суд враховує, що відповідно до норм чинного законодавства з питань митної справи митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість випробовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим можуть бути витребувані лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 13.07.2021 року у справі № 200/6521/20-а та від 18.11.2022 року у справі № 818/902/17.
На думку суду, подані декларантом документи підтверджують походження імпортованого товару, його якісні та вартісні характеристики, а для визначення задекларованої митної вартості товару позивач надав митному органу необхідні й достатні документи, які не містять таких істотних неточностей або розбіжностей, які б могли обґрунтовано поставити під сумнів визнання заявленої митної вартості.
Суд вважає, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.
Верховний Суд у постанові № 1140/3242/18 від 23.07.2019 року вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Натомість під час розгляду справи судом з`ясовано, що зауваження митного органу по суті носять формальний характер та окремо або у своїй сукупності не свідчать про наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.
При цьому суд додатково звертає увагу на те, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Відтак зазначені митним органом у повідомленні та в рішенні про коригування митної вартості зауваження, розбіжності та невідповідність, які стали підставою для витребування додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості товару не можуть бути визнані судом об`єктивними, обґрунтованими і такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що при здійсненні імпортування товару на митну територію України, позивачем для підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів відповідно до переліку, передбаченого частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а тому використання відповідачем другорядного методу визначення митної вартості товару є неправомірним.
Згідно з пунктами 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Як вбачається з наведеного, в спірному рішенні міститься посилання лише на раніше оформлені митні декларації і не проведено детальне дослідження цих митних декларацій з доданими до них документами.
При цьому у них не зазначено загальна кількість партії раніше оформленого товару, розрахунок митної вартості, не наведені торгова марка, технічні характеристики товару, що має значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлювалась виходячи не з ваги товару, а з його характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару, на підставі лише зазначених вище відомостей не можлива. Умови поставки раніше оформленого митним органом товару відрізняються від умов поставки задекларованих товарів.
Окремо суд зазначає, що в силу частини другої статті 55 Митного кодексу України та вимог наказу Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» рішення про коригування митної вартості товару повинно містити обґрунтування причин, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. Зазначення в рішенні лише формальних посилань на неможливість перевірки задекларованої митної вартості суперечить наведеним вимогам законодавства.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.11.2022 року у справі №814/141/17.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2684,00 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією № 58 від 13.09.2023 року та у розмірі 8 997,92 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією № 52 від 01.09.2023 року.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в розмірі 11 681,92 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів № UA 403000/2023/000061/2 від 22.08.2023 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА403070/2023/000225.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Тракторний завод» за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці суму сплаченого судового збору в розмірі 11 681,92 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська