Справа № 420/14319/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

07 лютого 2024 року м. Одеса
У проваджені Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Одеського апеляційного суду про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії.
Рішенням суду від 10.03.2023 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправними дії Одеського апеляційного суду, пов`язані із нарахуванням та виплатою суддівської винагороди, в період з 01 січня 2021 року по 10 березня 2023 року, не у відповідності до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

зобов`язано Одеський апеляційний суд здійснити перерахунок суддівської винагороди судді ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 28 лютого 2023 року (10 березня 2023 року), обчисливши її відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмежень, передбачених статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та виплатити з урахуванням раніше сплачених сум, з відрахуванням передбачених діючим законодавством обов`язкових платежів;

в іншій частині позовних вимог відмовлено;

стягнуто з Одеського апеляційного суду на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Постановою П`ятого апеляційного суду від 05.07.2023 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Одеського апеляційного суду задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року змінено у мотивувальній частині з підстав, викладених у цій постанові. Резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року змінено, виклавши абзаци 2, 3 у наступній редакції:

«Зобов`язати Одеський апеляційний суд нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 05 липня 2023 року відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмежень, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік, 2022 рік та 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Одеського апеляційного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплат судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду за 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік, 2022 рік та 2023 рік» відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням раніше виплачених сум».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року залишено без змін.

Ухвало суду від 06.11.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника Одеського апеляційного суду про встановлення чи зміну способу і порядку виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023 року у справі №420/14319/22.

Представник відповідача - Одеського апеляційного суду звернулась до суду із заявою, в якій просить: відстрочити виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023 у справі № 420/14319/22 на строк до надходження коштів з ДСА України для виконання такого судового рішення (05.07.2024).

В обґрунтування заяви представник відповідача вказує, що воєнний стан в Україні, введений Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 із змінами, зумовлений триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України та не надходження фінансування Одеського апеляційного суду для виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023 є обґрунтованими підставами для відстрочення виконання рішення суду від 05.07.2023 року у даній справі.

Від позивача надійшли заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення суду, в яких позивач просить у задоволення заяви відмовити з огляду на її необґрунтованість.

Від Одеського апеляційного суду надійшли пояснення, в яких представник відповідача зазначив, що згідно з розрахунком загальна сума недоотриманої суддівської винагороди судді Заїкіна А. П. складає 1 159 181,00 грн.

Також представник відповідача вказує, що виконання Одеським апеляційним судом постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023 у справі №420/14319/22 можливе лише після виділення Державною судовою адміністрацією України, як головним розпорядником бюджетних коштів, додаткових бюджетних асигнувань за бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя».

Учасники справи в судовому засіданні, призначеному на 06.02.2024 року, участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, відповідно до вимог КАС України.

Керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, судом прийнято рішення про розгляд заяви про відстрочення виконання рішення суду в порядку письмового провадження.

Розглянувши подану заяву про відстрочення виконання рішення суду, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду (ч. 1 ст. 378 КАС України).

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 378 КАС України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 378 КАС України).

Відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст. 378 КАС України).

У постанові від 06.12.2019 року у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

Суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступними змінами) з 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан, який дії станом на день розгляду заяви.

Разом з тим, заявником жодним чином не обґрунтовано яким чином дія правового режиму воєнного стану перешкоджає виконанню рішення суду.

Суд вважає, що наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення, зокрема, тяжкий фінансовий стан не є тією виключною обставиною, в розумінні Коексу адміністративного судочинства України, які б давали підстави для відстрочення виконання судового рішення.

Разом з цим, при вирішенні питання щодо доцільності надання відстрочення виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Суд зазначає, що надання відстрочення виконання рішення суду у даній справі може призвести до порушення майнових інтересів позивача.

Також судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до якої несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

В свою чергу, слід зазначити, що в заяві про відстрочення виконання рішення суду представником заявника констатується, що Одеський апеляційний суд виконав судове рішення у справі в частині нарахування суддівської винагороди судді за період з 01 січня 2021 року по 05 липня 2023 року відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» без застосування обмежень, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік, 2022 рік та 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум, сума якого підлягає виплаті, проте за відсутності відповідного бюджетного фінансування не має можливості виконати вказане рішення в частині виплати коштів.

Відповідно до довідки Одеського апеляційного суду від 31.01.2024 №06-29/3/2024 сума недоотриманої суддівської винагороди ОСОБА_1 складає 1159181,54 грн.

Так, заявник звернувся до ДСА України з листом про виділення додаткових бюджетних асигнувань на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2023 року.

Листом від 12.01.2024 року №11-1727/24 ДСА України повідомило заявника про те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" передбачено бюджетну програму 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" (далі - Програма), головним розпорядником якої визначено ДСА України, та затверджено видатки в розмірі 10,0 млн грн, що розподілені між апеляційними загальними, апеляційними господарськими, апеляційними адміністративними, місцевими господарськими, окружними адміністративними судами, територіальними управліннями ДСА України та ДСА України. Кошторисом на 2024 рік Одеському апеляційному суду передбачено бюджетних асигнувань за Програмою у сумі 23,8 тис. гривень. Враховуючи викладене повідомлено, що ДСА України не має можливості виділити додаткові бюджетні асигнування за бюджетною Програмою.

При цьому слід врахувати, те що обов`язок здійснити позивачу перерахунок та виплату суддівської винагороди на підставі рішення суду виник у відповідачів ще 05.07.2023 року.

Крім того, ДСА України є відповідачем у даній справі, якого зобов`язано здійснити фінансування Одеського апеляційного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплат судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду за 2021 рік, 2022 рік, 2023 рік, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік, 2022 рік та 2023 рік» відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням раніше виплачених сум.

Таким чином, невиконання відповідачем рішення суду не є підставою для відстрочення його виконання.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява Одеського апеляційного суду про відстрочення виконання рішення суду у справі №420/14319/22 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Одеського апеляційного суду від 23.01.2024 року про відстрочення виконання рішення суду від 05.07.2023 року у справі №420/14319/22 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.ст.293, 295 КАС України.

Суддя П.П. Марин