Справа № 160/29807/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
1. визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-1200-58 від 14.02.2020 р., в частині її заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за періоди:
2017 рік: частково січень (16 трудових днів, за які сплачений ЄСВ), частково липень (19 трудових днів, за які сплачений ЄСВ), повністю серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень, за які сплачений ЄСВ;
2018 рік: повністю січень, лютий, березень, квітень, за які сплачений ЄСВ, частково травень (29 трудових днів, за які сплачений ЄСВ); частково вересень (6 трудових днів, за які сплачений ЄСВ), повністю жовтень, листопад, грудень, за які сплачений ЄСВ;
2019 рік: повністю січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень, за які сплачений ЄСВ;
2020 рік: повністю січень, лютий березень, квітень, травень, червень, за які сплачений ЄСВ;
2. зобов`язати відповідача вести зміни до її інтегрованої картки платника податків, шляхом виключення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за періоди:
2017 рік: частково січень (16 трудових днів, за які сплачений ЄСВ), частково липень (19 трудових днів, за які сплачений ЄСВ), повністю серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень, за які сплачений ЄСВ;
2018 рік: повністю січень, лютий, березень, квітень за які сплачений ЄСВ, частково травень (29 трудових днів, за які сплачений ЄСВ); частково вересень (6 трудових днів, за які сплачений ЄСВ), повністю жовтень, листопад, грудень, за які сплачений ЄСВ;
2019 рік: повністю січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень, за які сплачений ЄСВ;
2020 рік: повністю січень, лютий березень, квітень, травень, червень, за які сплачений ЄСВ.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідачем винесено вимогу №Ф-1200-58 від 14.02.2020 року, якою встановлено суму заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 29 265,02 грн. Позивач вважає протиправною вказану вимогу, оскільки вона у спірний період не здійснювала підприємницьку діяльність та перебувала у трудових відносинах, де отримувала дохід, з якого роботодавцем здійснювались передбачені законодавством відрахування. Тому у позивача відсутній обов`язок щодо сплати єдиного соціального внеску, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 року було прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області належним чином завірену копію вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1200-58 від 14.02.2020 р. та копію інтегрованої картки платника ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за весь період її ведення.
На виконання вимог ухвали суду 08.12.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з витребуваними судом доказами, в якому зазначено, що за даними інформаційно-комунікаційної системи податкового органу ОСОБА_1 перебувала на обліку в Томаківській ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як фізична особа - підприємець з 16.01.2014 року по 22.10.2020 року. Підприємницьку діяльність здійснювала на загальній системі оподаткування та була платником єдиного внеску. З метою ведення контролю за сплатою єдиного внеску по зазначеній категорії платників ДПС України розроблено алгоритм відображення в ІКП сум квартальних нарахувань з єдиного внеску. Таким чином, станом на поточну дату, в інтегрованій картці платника по коду бюджетної класифікації 71040000 засобами діючого програмного забезпечення ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) проведені автоматичні квартальні нарахування в сумі 32 410,62 грн. З урахуванням сальдо переплати станом на 01.01.2018 року в сумі 28,42 грн., сума заборгованості з єдиного внеску станом на поточну дату складає 32 382,20 грн. Враховуючи вищевикладене, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, а тому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Ухвалою суду від 26.01.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Нікопольське управління, Томаківська ДПІ (Томаківський р-н), як фізична особа - підприємець з 16.01.2014 року по 21.10.2020 року. Стан платника 11 - припинено, але не знято з обліку.
Станом на момент формування спірної вимоги, згідно із даними інформаційної системи органу доходів і зборів в інтегрованій картці платника податків відображено наступні несплачені нарахування:
- по строку сплати 09.02.2018 р. за 2017 рік - у сумі 8 448 грн.;
- по строку сплати 19.04.2018 р. за 1 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн.;
- по строку сплати 19.07.2018 р. за 2 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн.;
- по строку сплати 19.10.2018 р. за 3 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн.;
- по строку сплати 21.01.2019 р. за 4 кв. 2018 року - у сумі 2 457,18 грн.;
- по строку сплати 19.04.2019 р. за 1 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн.;
- по строку сплати 19.07.2019 р. за 2 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн.;
- по строку сплати 21.10.2019 р. за 3 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн.;
- по строку сплати 20.01.2020 р. за 4 кв. 2019 року - у сумі 2 754,18 грн.
14.02.2020 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було винесено вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) №Ф-1200-58-У у сумі 29 265,02 грн.
На підставі винесеної вимоги №Ф-1200-58 від 14.02.2020 року державним виконавцем Томаківського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) прийнято 07.10.2020 року постанову про відкриття виконавчого провадження №63241589.
Позивач пов`язує порушення своїх прав з діями Головного управління ДПС у Дніпропетровській області по формуванню та прийняттю відносно неї спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1200-58 від 14.02.2020 р.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1, п.1 ч.1 ст.4, ч.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).
Платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.
Згідно із п.2 ч.1, ч.5 ст.7, ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.
Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.
Згідно із ч.8 ст.9 вищевказаного Закону, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Відповідно до п.3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
В силу частин 4, 8 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.
Згідно із пп.1 п.2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.
Відповідно до п.3 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (у редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин), для платників, зазначених у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, єдиний внесок встановлюється відповідно до Закону в розмірі 22 відсотків на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість місяців, протягом яких такий платник перебував на обліку як платник єдиного внеску. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до п.65.1 ст.65 ПК України, взяття на облік фізичних осіб підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".
Згідно із ч.1 ст.1, ч.9 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.
Державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є реєстрація такої особи як фізичною особою-підприємцем, адже саме з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань податковий орган одержує інформацію про перебування особи у статусі фізичної особи - підприємця, а, отже наявність статусу платника єдиного внеску. Також необхідною умовою для нарахування фізичній особі - підприємцю є отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Згідно із пп.1 п.2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в органах Державної казначейської служби України, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.
Як зазначає відповідач, за технологічним кодом класифікації 71040000 по позивачу обліковується заборгованість з єдиного внеску у розмірі 32 382,20 грн., яка виникла в результаті автоматичних нарахувань з єдиного внеску за період 2017 - 2020 роки.
Так, мінімальний щомісячний страховий внесок з 01 січня 2017 року становив 704 грн., з 01 січня 2018 року - 819,06 грн., з 01 січня 2019 року - 918,06 грн., з 01 січня - 31 серпня 2020 року - 1 039,06 грн.
Згідно із наявними у матеріалах справи Індивідуальними відомостями про застраховану особу (позивача) за формою ОК-5, внески за неї були сплачені у повному обсязі: за січень 2017 року, квітень 2018 року, жовтень- грудень 2018 року, січень-грудень 2019 року, січень-березень 2020 року, липень-грудень 2020 року.
В свою чергу з лютого по червень 2017 року єдиний внесок не було сплачено, за липень 2017 р. сплачено у розмірі 440 грн., за серпень 2017 р. сплачено у розмірі 600 грн., за вересень 2017 р. сплачено у розмірі 560 грн., за жовтень 2017 р. сплачено у розмірі 560 грн., за листопад 2017 р. сплачено у розмірі 120 грн., за грудень 2017 р. сплачено у розмірі 520 грн., за січень 2018 р. сплачено у розмірі 560 грн., за лютий 2018 р. сплачено у розмірі 480 грн., за березень 2018 року сплачено у розмірі 640 грн. за травень 2018 р. сплачено у розмірі 320 грн., за червень - серпень 2018 року єдиний внесок не було сплачено, за вересень 2018 р. сплачено у розмірі 744,60 грн., за квітень - червень 2020 року єдиний внесок не було сплачено.
Отже, позивач була застрахованою особою, у спірний період, за який вимогою їй нараховано суму єдиного внеску до сплати (січень 2017 року, квітень 2018 року, жовтень - грудень 2018 року, січень - грудень 2019 року, січень - березень 2020 року, липень - грудень 2020 року) була найманим працівником та за неї відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування її роботодавцями.
Винятком є встановлена несплата позивачем єдиного внеску, у мінімальному розмірі, за лютий - грудень 2017 року, січень - березень 2018 року, травень - вересень 2018 року, квітень - червень 2020 року.
Як вже було зазначено вище, діяльність ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця припинено 21.10.2020 року, до цього часу вона була зареєстрована як фізична особа - підприємець та навіть за відсутності доходу, при не здійсненні господарської діяльності зобов`язана була нараховувати та сплачувати ЄСВ.
Разом з тим, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області при винесенні оскаржуваної вимоги не врахувало, що єдиний внесок за позивача частково сплачувався. Несплачений у повному обсязі єдиний внесок встановлено тільки за лютий - грудень 2017 року, січень - березень 2018 року, травень - вересень 2018 року.
У помісячному виразі не сплачено:
- за лютий 2017 року у розмірі 704 грн.;
- за березень 2017 року у розмірі 704 грн.;
- за квітень 2017 року у розмірі 704 грн.;
- за травень 2017 року у розмірі 704 грн.;
- за червень 2017 року у розмірі 704 грн.;
- за липень 2017 року у розмірі 264 грн. (704 грн. (мінімальний розмір) - 440 грн. (сплачено роботодавцем);
- за серпень 2017 року у розмірі 104 грн. (704 грн. (мінімальний розмір) - 600 грн. (сплачено роботодавцем);
- за вересень 2017 року у розмірі 144 грн. (704 грн. (мінімальний розмір) - 560 грн. (сплачено роботодавцем);
- за жовтень 2017 року у розмірі 144 грн. (704 грн. (мінімальний розмір) - 560 грн. (сплачено роботодавцем);
- за листопад 2017 року у розмірі 584 грн. (704 грн. (мінімальний розмір) - 120 грн. (сплачено роботодавцем);
- за грудень 2017 року у розмірі 184 грн. (704 грн. (мінімальний розмір) - 520 грн. (сплачено роботодавцем);
- за січень 2018 року у розмірі 259,06 грн. (819,06 грн. (мінімальний розмір) - 560 грн. (сплачено роботодавцем);
- за лютий 2018 року у розмірі 339,06 грн. (819,06 грн. (мінімальний розмір) - 480 грн. (сплачено роботодавцем);
- за березень 2018 року у розмірі 179,06 грн. (819,06 грн. (мінімальний розмір) - 640 грн. (сплачено роботодавцем);
- за травень 2018 року у розмірі 499,06 грн. (819,06 грн. (мінімальний розмір) - 320 грн. (сплачено роботодавцем);
- за червень 2018 року у розмірі 819,06 грн.;
- за липень 2018 року у розмірі 819,06 грн.;
- за серпень 2018 року у розмірі 819,06 грн.;
- за вересень 2018 року у розмірі 74,46 грн. (819,06 грн. (мінімальний розмір) - 744,60 грн. (сплачено роботодавцем).
Загальна сума єдиного внеску, який не сплачений позивачем або його роботодавцями за період з січня 2017 року по грудень 2019 року складає 8 751,88 грн.
Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1200-58 від 14.02.2020 р. зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування винесена на суму 29 265,02 грн., (за період з січня 2017 року по грудень 2019 року) у частині суми 8 751,88 грн. є правомірною, а в частині суми 20 513,14 грн. підлягає скасуванню.
Відповідно до частин 4, 8 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Згідно із п.4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 (у редакції, дійсній на час виникнення спірних правовідносин) вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.
В свою чергу у позовних вимогах позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу в частині її заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за періоди: 2017 рік: частково січень (16 трудових днів, за які сплачений ЄСВ), частково липень (19 трудових днів, за які сплачений ЄСВ), повністю серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень, за які сплачений ЄСВ; 2018 рік: повністю січень, лютий, березень, квітень, за які сплачений ЄСВ, частково травень (29 трудових днів, за які сплачений ЄСВ); частково вересень (6 трудових днів, за які сплачений ЄСВ), повністю жовтень, листопад, грудень, за які сплачений ЄСВ; 2019 рік: повністю січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень, за які сплачений ЄСВ; 2020 рік: повністю січень, лютий березень, квітень, травень, червень, за які сплачений ЄСВ, проте, встановлено, що вимогою зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено суму боргу 29 265,02 грн. за період з січня 2017 року по грудень 2019 року, в свою чергу заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування за 2020 рік спірною вимогою не нарахована.
Крім того, судом встановлено, що за вказані у позовних вимогах періодах єдиний внесок сплачений не в мінімальному розмірі, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом скасування вимоги тільки в частині суми 20 513,14 грн.
Суд зазначає, що винесення вимоги у разі наявності у платника доведеного боргу є обов`язком контролюючого органу. Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виносячи оскаржувану вимогу про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування діяло правомірно з огляду на встановлену наявність у позивача несплати єдиного внеску, тільки невірно визначено суму недоплати.
При винесенні рішення суд керується судовою практикою, зокрема викладеною у постановах Верховного Суду: від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18, від 18.03.2020 року у справі №140/1777/19, від 27.03.2020 року у справі №140/2214/19.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача вести зміни до позивача інтегрованої картки платника податків, шляхом виключення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд зазначає наступне.
Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 р. №5 зобов`язує контролюючий орган відобразити у інтегрованій картці позивача як платника податків зменшення суми податкового боргу з фізичних осіб у розмірі, який вона прагнула скасувати в судовому порядку з урахуванням штрафів та пені, на підставі судового рішення, яке визнає відсутність такого податкового боргу, тож вимоги позивача є передчасними.
Відповідно до приписів статті 71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно із статтею 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом.
Підпунктом 2 пункту 1 розділу VI Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 р. № 5 передбачено, що первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу (заборгованості зі сплати платежів до бюджетів) та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є, зокрема, рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені/суми єдиного внеску за результатами судового оскарження), яке набрало законної сили.
Тому з огляду на сам лише факт часткового скасування судом спірної вимоги податкового органу, відповідний результат має бути відображений відповідачем в ІКП позивача після набрання рішенням суду законної сили.
За таких обставин, позовні вимоги позивача в частині внесення зміни до її інтегрованої картки платника податків задоволенню не підлягають, як передчасні.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України визначено, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення частини понесених позивачем судових витрат пропорційно частині задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь у сумі 536,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №Ф-1200-58 від 14.02.2020 року на суму 20 513,14 грн.
У задоволенні решти позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Суддя К.С. Кучма