Справа № 580/11204/23
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року справа № 580/11204/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Ткаченко М.О. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області від 03.11.2023 року №2300-0216-8/72999 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 27.10.2023року.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 залучено співвідповідачем в адміністративній справі, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відмова відповідача у призначенні пенсії зі заниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є безпідставною, оскільки єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є відповідне посвідчення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у відзиві зазначило, що з позовними вимогами не погоджується та просило у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки позивачем не підтверджено факту постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю. Таким чином, оскільки відповідно до наданих документів факт постійного проживання в зоні посиленого радіологічного контролю не підтверджується, тому, відповідно до законодавства, що регулює спірні правовідносини, права на пенсію зі зниженням пенсійного віку позивач не має.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відзиві на позов не надало.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

У відповідності до посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_1 виданого 16.03.1993 обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до довідки від 07.09.2023 №1845 Тальнівської міської ради, гр. ОСОБА_1 в період з 20.01.1990 по 25.09.2008 був зареєстрований в м. Тальне. (зона посиленого радіологічного контролю).

Відповідно до архівної довідки від 05.09.2023 №01-22/1314 Тальнівської міської ради, гр. ОСОБА_1 в період з липня 1989 року по травень 1996 року отримував заробітну плату від Тальнівського КХП.

27.10.2023 гр. ОСОБА_1 у віці 56 років 6 місяців 4 дні, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.11.2023 №46 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки не надано фактів постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на січень 1993 року не менше чотирьох років. Загальний період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю складає 2 роки 11 місяців 12 днів.

Листом від 03.11.2023 №2300-0216-8/72999 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії згідно ст. 55 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач звернувся до суду.

Суд врахував, що підставою для відмови у призначені пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, слугувала та обставина, що за наданими документами період роботи (проживання) заявника відповідно до статті 55 Закону №796-XII в зоні посиленого радіологічного контролю до 01.01.1993 відсутній, також відсутність страхового стажу, оскільки не враховано стаж в колгоспі з 07.08.1986 по 31.05.1987, з 07.06.1989 по 07.02.1996, з 25.03.1996 по 17.11.1999 що не дає право на призначення пенсії.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених території, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), якою визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону №796-ХІ1 особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у даній зоні станом на 01.01.1993 не менше 4 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

В силу вимог Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 №791-XII та постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", м. Тальне до 01.01.2015 було віднесене до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона).

Таким чином, станом на час звернення до відповідача, ОСОБА_1 мав статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), у відповідності до посвідчення серії НОМЕР_1 та згідно довідок Тальнівської міської ради підтверджено факт проживання в м. Тальне, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, а тому належними доказами підтверджується фактичне проживання позивача в м. Тальне протягом 4 років станом на 1 січня 1993 року, яке відносилось до зони посиленого радіологічного контролю.

Статтею 14 Закону №796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч. 3 ст. 65 Закону №796-ХІІ).

За змістом частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 6 Порядку видачі посвідчення, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 (чинного на час видачі позивачу посвідчення, далі - Порядок), особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до п. 10 Порядку, посвідчення видається, зокрема, особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 11.09.2019 року по справі № 205/8713/16-а, від 25.11.2019 року по справі № 464/4150/17, від 09.01.2020 року по справі № 363/3976/16-а, від 26.03.2020 року по справі № 652/610/16-а, від 18.06.2020 року по справі № 751/2738/17.

Таким чином, з огляду на вищевикладене позивач з вересня 1988 по 01.01.1993, прожив в м. Тальне більше 4 років.

Відповідно до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23 липня 1991 №106, м. Тальне віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

З огляду на наведене, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ дає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на 5 років, тобто 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

А тому, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги щодо визнання протиправною відмову в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку з підстав відсутності факту постійного проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 р. є обгрунтованими.

Щодо відмови у призначені пенсії в наслідок відсутності страхового стажу, суд зазначає таке.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.11.2023 №46, страховий стаж позивача складає 17 років 2 місяці 13 днів.

Не враховано до стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки (на титульній сторінці відсутні підстави виправлення року народження та відсутні число і місяць), в тому числі період роботи у колгоспі з 07.08.1986 по 31.05.1987 (відсутня інформація про кількість відпрацьованих днів), з 07.06.1989 по 07.02.1996 (запис про звільнення не завірено печаткою, згідно довідки від 05.09.2023 №01-22/1314 наказ про звільнення відсутній), з 25.03.1996 по 17.11.1999 (відсутня дата звільнення), з 13.02.2002 по 03.10.2002 враховано частково згідно даних персоніфікованого обліку (оскільки дані в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу є обов`язковим з 01.07.2000 року (даний період доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки).

Відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_2 позивач:

- з 07.08.1986 по 31.05.1987 учасник колгоспу ім. Леніна Тальнівського району на роботу в тракторну бригаду №2 «механізатором»;

- з 07.06.1989 по 07.02.1996 слюсар на мельзаводі (Тальнівський КХП згідно архівної довідки від 05.09.2023 №01-22/1314 в якій зазначено про відсутність наказу про звільнення);

- з 25.03.1996 по 17.12.1999 механік по ремонту в КСП «Колос»;

- з 13.02.2002 по 03.10.2002 оператор млина на КП «Млин».

Суд врахував про відсутність спору щодо врахування інших періодів вказаних у трудовій книжці.

Суд звернув увагу, що трудова книжка серія НОМЕР_2 має недоліки оформлення зазначені відповідачем, а саме: з 07.08.1986 по 31.05.1987 (відсутня інформація про кількість відпрацьованих днів), з 07.06.1989 по 07.02.1996 (запис про звільнення не завірено печаткою, згідно довідки від 05.09.2023 №01-22/1314 наказ про звільнення відсутній), з 25.03.1996 по 17.11.1999 (відсутня дата звільнення).

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок - №637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, в яких має бути зазначено періоди, що зараховуються до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, що зараховується до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, на підставі яких видана довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Так, безспірним є факт за період з 07.08.1986 по 31.05.1987 (відсутня інформація про кількість відпрацьованих трудоднів), з 07.06.1989 по 07.02.1996 (запис про звільнення не завірено печаткою, згідно довідки від 05.09.2023 №01-22/1314 наказ про звільнення відсутній), з 25.03.1996 по 17.11.1999 (відсутня дата звільнення).

Однак, не зарахування періоду з 13.02.2002 по 03.10.2002 враховано частково згідно даних персоніфікованого обліку (оскільки дані в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу є обов`язковим з 01.07.2000 року (даний період доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки) є невмотивоване.

Згідно зі ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а, відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII - основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, інформація про те, що періоди роботи особи має бути визначена у трудовій книжці такої особи. У разі відсутності такого запису, вказані обставини підтверджуються уточнюючою довідкою (Пунктом 20 Порядку №637), а у разі відсутності такої довідки рішенням пенсійного органу про підтвердження стажу роботи. Саме такий алгоритм підтвердження пільгового стажу встановлений законодавцем.

У трудовій книжці є усі записи щодо трудової діяльності позивача.

Посилання відповідача про недолучення уточнюючої довідки судом відхиляється, як безпідставні, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Суд зазначає, що постановою Правління Пенсійного фонду України 18-1 від 10.11.2006 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, п. 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника.

Відповідно до п. 3 цього Порядку, підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

За змістом зазначених норм вбачається, що необхідність звернення до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років необхідно лише у тому випадку, коли що у трудовій книжці відсутні дані про безпосередню зайнятість протягом повного робочого дня у виробництві зі шкідливими умовами праці.

Стосовно відсутності печатки, наказу про звільнення та зазначення трудоднів, суд вказує наступне.

Порядок заповнення трудової книжки у період прийняття позивача на роботу був врегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162.

Згідно з вказаною Інструкцією заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.

Аналогічні за змістом положення містить також п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком, на загальних підставах.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового та пільгового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, як особі, що потерпіла від Чорнобильської катастрофи на підставі ст. 55 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи суд зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що заяву до управління Пенсійного фонду України про призначення пенсії позивач подав 27.10.2023.

Отже, відповідно днем призначення позивачу пенсії є 27.10.2023.

Однак, при вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Приймаючи до уваги встановлення судом протиправності відмови у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та протиправність неврахування страхового стажу, суд вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 27.10.2023 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.11.2023 №46.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () зарахувати до страховаго стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) періоди роботи з 07.08.1986 по 31.05.1987, з 07.06.1989 по 07.02.1996, з 25.03.1996 по 17.11.1999, з 13.02.2002 по 03.10.2002.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС" від 04.08.2022 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР