Справа № 160/12854/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
за участі секретаря судового засіданняЕмріх Ю.П.
представника позивача представника відповідача Шилов В.Ю. не з`явився (повідомлений належним чином)
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії
08 червня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , у якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 у непоновленні ОСОБА_1 на військовій службі;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 поновити ОСОБА_1 на посаді у військовій частині НОМЕР_2 з 28 вересня 2022 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 22 лютого 2022 року, починаючи з 28 вересня 2022 року по день поновлення на посаді та поновити продовольче, речове та інші види забезпечення.
Ухвалою від 15 червня 2023 року суд позовну ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишив без руху, встановив позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме надати до суду: окреме клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку та відповідні докази поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 5 ст.122 Кодексом адміністративного судочинства України.
Позивач надав заяву про поновлення порушеного строку звернення до суду, яке обґрунтовано тим, що 28 вересня 2022 року було призупинено військову службу ОСОБА_1 з підстав імовірного самовільного залишення місця несення служби. Починаючи з цієї дати до моменту подання позовної заяви до суду, позивач вживав всіх можливих і залежних від нього заходів з метою поновлення на посаді. Зокрема позивач та його адвокат подавали рапорти до військової частини НОМЕР_2 , адвокатські запити до військової частини НОМЕР_2 заяви до територіальних підрозділів Державного бюро розслідувань та військової служби правопорядку, скаргу до Міністерства оборони України, проте все виявилось марним і позивач продовжує знаходитись вдома, не отримуючи грошове забезпечення від військової частини та не маючи законної можливості влаштуватись на роботу і як результат мати заробіток для утримання себе та своєї сім`ї, тому позивача прийняв рішення звернутись до суду про оскарження бездіяльності військової частини НОМЕР_2 .
Ухвалою від 12 вересня 2023 року суд заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду задовольнив, поновив позивачу пропущений строк звернення до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , відкрив в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
24 листопада 2023 представник позивача подав до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про виклик свідків.
Ухвалою від 28 листопада 2023 року суд вирішив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, підготовче засідання призначив на 12 грудня 2023 року; клопотання представника позивача про виклик свідків - задоволено частково.
24 листопада 2023 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, у якій просить:
визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 від 28 вересня 2022 року № 580;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплати ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення, в тому числі додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 22 лютого 2022 року за період з 28 вересня 2022 року по 31 серпня 2023 року (включно), поновити речове забезпечення;
визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 від 10 жовтня 2023 року № 270.
визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 від 03 серпня 2023 року № 580;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплати ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення, в тому числі додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 22 лютого 2022 року за період з 28 вересня 2022 року по 31 серпня 2023 року (включно), поновити речове забезпечення;
визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 від 10 жовтня 2022 року № 270.
У підготовчому засіданні 12 грудня 2023 року були допитані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , наступне підготовче засідання призначено на 19 грудня 2023 року.
У підготовчому засіданні 19 грудня 2023 року допитаний свідок ОСОБА_4 , наступне підготовче засідання призначено на 18 січня 2024 року.
У судове засідання 18 січня 2024 року з`явився представник позивача у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення, проти закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті не заперечував.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, причини неявки невідомі.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити з урахуванням обставин, що були встановлені під час судового розгляду справи.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
У судовому засідання 30 січня 2024 року судом оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є учасником бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 21 грудня 2015 року.
Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про проведення воєнного стану та оголошення загальної мобілізації» та мобілізаційної Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року №33/321/501/13т, ОСОБА_1 був призваний на військову службу та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28 лютого 2022 №44 зарахований до списків особового складу військової частини та з 28 лютого 2022 приступив до виконання службових обов`язків на посаді солдата резерву 2 запасної роти військової частини НОМЕР_2 .
Згідно із витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 10 жовтня 2022 року №270 відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , утримуючи в списках особового складу військової частини, з 10 жовтня 2022 року, - у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.
Позивач зазначає, що 27 вересня 2022 року заступив на добове чергування на контрольно-пропускному пункті військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . 28 вересня 2022 року після добового чергування здав зброю та засоби індивідуального захисту та покинув військову частину, спрямувавши до місця відпочинку призначеного для військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 . Прибувши до місця розташування визначеного місця відпочинку мав розмову зі старшиною ОСОБА_5 , який повідомив позивачу, що останній рахується в списках як такий, що самовільно залишив частину та йому необхідно покинути місце відпочинку до 28 вересня 2022 року до вечора
В період з 28 вересня 2022 року по 30 жовтня 2022 року він винаймав житло в с. Орлівщина та в м. Новомосковськ з метою вирішення питання щодо подальшого проходження військової служби, після чого повернувся до місця свого проживання.
Позивачем неодноразово направлялися рапорти, що долучені до позову, до командування Військової частини НОМЕР_2 та Міністерства оборони України щодо надання пояснень та вказівок щодо подальшого проходження військової служби, відповіді на які він не отримав.
Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо призупинення йому військової служби з посиланням на вимоги Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок», Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Розглядаючи спір по суті реалізації частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» щодо підстав для призупинення військової служби військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений та діє станом на час розгляду справи.
Порядок проходження військової служби військовослужбовцями врегульовано зокрема Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Частиною другою статті 24 цього Закону врегульовано питання призупинення військової служби.
Так, згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону №2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Абзацом другим частини другої статті 24 Закону №2232-XII (у редакції, чинній станом на 03 серпня 2023 року дату винесення оскаржуваного наказу№580 про призупинення військової служби) передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань (абзаци третій п`ятий частини другої статті 24 Закону №2232-XII).
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно із пунктом 144-3 Положення звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:
видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;
організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;
надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Згідно із пунктом 144-4 Положення у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
Таким чином, вказаним Положенням чітко передбачено алгоритм дій командира по призупиненню військової служби.
При цьому суд враховує, що стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок).
Частиною четвертою статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Аналіз положень частини другої статті 24 Закону №2232-XII у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Визначення в абзаці другому частини другої статті 24 Закону №2232-XII командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.
Відповідно до положень Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 № 1934-XII організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.
Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.
Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Відповідно до вимог статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до положень Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир, який зобов`язаний постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (частина перша статті 5 Дисциплінарного статуту); у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (частина перша статті 45 Дисциплінарного статуту); командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом (частина третя статті 45 Дисциплінарного статуту).
За змістом частини четвертої статті 6 Дисциплінарного статуту на командира покладений обов`язок вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного, зокрема, із самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Схожий за змістом обов`язок командира, пов`язаний із забезпеченням військової дисципліни та встановлення обставин вчинення дисциплінарного проступку, закріплений у пункті 144-4 Положення, згідно з яким у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням.
Таким чином, саме командир військової частини, який користується усією повнотою дисциплінарної влади стосовно підлеглих йому військовослужбовців, уповноважений контролювати дотримання військової дисципліни у військовій частині, своєчасно виявляти факти порушення військової дисципліни та встановлювати винних у цьому осіб, а в разі виявлення в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення зобов`язаний повідомляти про це орган досудового розслідування.
Судом встановлено, що 28 вересня 2022 року командиром Військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині № 258 старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 виключено з грошового та речового забезпечення військової частини на підставі рапорту майора Р.Варлама від 28 вересня 2022 року про самовільне залишення розташування військовослужбовцем підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
Вказані дії є такими, що порушують порядок призупинення військової служби, встановлений пунктом 144-3 Положення, оскільки видання наказу по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини здійснюється командиром (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, а не на підставі рапорту, як зазначено в наказі №258 від 28 вересня 2022 року.
Таким чином, призупинення виплати грошового забезпечення з 28 вересня 2022 року відбулося не в порядок передбачений Положенням.
Щодо призупинення військової служби суд зазначає про таке.
Відповідно до пункту 116 Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається, зокрема, в разі:
14) якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі;
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Матеріальне та грошове забезпечення військовослужбовців, зарахованих у розпорядження відповідних командирів (начальників), здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як слідує з оскаржуваного наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №270 від 10.10.2022 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади 10 жовтня 2022 року та з цього ж самого дня зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_2 , що суперечить вимогам пункту 116 Положення, яким чітко встановлено, що військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення. При цьому вказаний наказ не містить посилання на матеріали, що підтверджують відсутність військовослужбовця понад десять діб.
Під час судового розгляду справи суд встановив, що позивач перебував у населеному пункті, де було розташовано місце відпочинку військової частини, неодноразово намагався зв`язатися зі своїм командуванням щодо з`ясування обставин, при цьому командуванням не було здійснено жодних дій щодо повернення військовослужбовця до виконання своїх обов`язків по службі.
Відповідно до статті 408 КК України визначено, що дезертирством є самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу.
Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової частини (не повертається із звільнення з частини, відрядження, відпуски або з лікування без поважних причин до частини або на службу).
Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити орган військової служби правопорядку.
В частині другій статті 24 Закону №2232-XII законодавець чітко визначив, що лише внесення до ЄРДР відомостей про самовільне залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби, дезертирство або добровільну здачу в полон, які повідомлені командиром (начальником) військової частини в порядку частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту, тобто встановлені за результатом проведення службового розслідування, є достатньою підставою для негайного призупинення військової служби, що тягне за собою тяжкі наслідки для військовослужбовця.
Водночас, як установлено судом на підставі зібраних у справі доказів, Військовою частиною НОМЕР_2 не надано доказів проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення служби позивача з 28 вересня 2022 року на невизначений період, не вжито заходів для з`ясування відповідних обставин, нагадування військовослужбовцю про обов`язки служби або накладення на нього дисциплінарного стягнення не здійснено доповідь до військової служби правопорядку, як того вимагає Інструкція з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту
Під час судового розгляду справи судом були допитані свідки, а саме: військовослужбовці Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , які проходили службу разом з позивачем та пояснили суду, що 27.09.2022 року з 8:00 год по ранок 28.09.2022 року перебували в наряді з позивачем на контрольно-пропускному пункті Військової частини НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 . Після чергування 28.09.2023 року близько 10:00 ранку їх усіх автобусом повернули до розташування частини. Згодом позивачу повідомили, що він начебто мав відбути 28.09.2023 з іншми солдатами на виконання бойових завдань, однак не з`явився зрану на відправку цих солдат на передову. Свідки стверджували, що командування позивачу не повідомило про його відправлення на іншу позицію завчасно і він не зміг би виконати такий наказ, адже перебував на нічному чергуванні в іншому місці
Позивач вимушений був залишити розташування Військової частини та виняйняв житло поблизу, де проживав з 28.09.2022 року по 01.10.2022 року, намагався поспілкуватись з командирами військовох частини та зазначав, що не бажає залишати військову службу. Проте командири військової частини з позивачем не спілкувались.
З урахуванням вищевикладеного суд робить висновок, що один лише факт внесення до ЄРДР відомостей про вчинене позивачем кримінальне правопорушення, які не встановлені й не перевірені його безпосереднім командуванням та містять суперечливу інформацію, не є достатньою підставою відповідно до вимог частини другої статті 24 Закону №2232-XII для увільнення ОСОБА_1 від займаної посади та призупинення військової служби.
Також суд враховує той факт, що звернення Військової частини НОМЕР_2 до ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава, щодо самовільного залишення позивачем військової служби відбулося 01 серпня 2023 року, тобто майже через рік після увільнення позивача від займаної посади на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №270 від 10 жовтня 2022 року.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260 (далі - Порядок № 260).
Згідно із п.15 розділу І Порядку № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
За змістом наведеної норми підставою для призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцю є самовільне залишення військової частини або місця служби, строк якого перевищує 10 діб.
Однак, як встановлено судом під час судового розгляду, а саме під час видання наказу 28 вересня 2022 року №258 у командира Військової частини НОМЕР_2 були відсутні правові підстави для призупинення виплати грошового забезпечення позивачу, оскільки факт самовільного залишення військової служби не було підтверджено належними документами.
Питання виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад врегульовано Розділом XXVIII Порядку № 260, відповідно до якого встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці (п.1 Розділу XXVIII Порядку № 260)
Грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України (п. 5 Розділу XXVIII Порядку № 260)..
Грошове забезпечення військовослужбовців під час перебування у розпорядженні підлягає перерахунку в разі набуття права на збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення (п.6 розділу XXVIII Порядку № 260)..
Розділом XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, унормовано питання виплати грошового забезпечення позивачу у період перебування його у розпорядженні.
Наведене доводить, що підстав для зупинення виплати позивачу грошового забезпечення з 28 вересня 2022 року у Військової частини НОМЕР_2 не було.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 від 28.09.2022 року № 580.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримане грошове забезпечення, в тому числі додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів УКраїни № 168 від 22.02.2022 року за період з 28.09.2022 року по 30.07.2023 року (включно), поновити речове забезпечення.
Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_2 від 10.10.2023 року № 270.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08 лютого 2024 року.

Суддя С.В. Ніколайчук