Справа № 480/7826/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 р. Справа № 480/7826/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та Сумської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.05.2023, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, 40021, повний текст складено 09.05.23 по справі № 480/7826/22

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці (надалі відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Сумської митниці від 28 жовтня 2021 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності на суму 11986,07 грн., застосування штрафних санкцій в сумі 2996,52 грн.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28 жовтня 2021 року № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість на суму 26369,36 грн., застосування штрафних санкцій в сумі 6592,34 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі № 480/7826/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Сумської митниці від 28.10.2021 № в частині нарахування штрафних санкцій на суму 2996,52 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.10.2021 № в частині нарахування штрафних санкцій на суму 6592,34 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці (м. Суми, вул. Ю. Вєтрова, 24, і.к. 44017631) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.н. НОМЕР_1 ) суму судового збору в розмірі 198,5 грн.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповного з`ясування обставин у справі, які мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідачем неправомірно призначено проведення перевірки дотримання позивачем митного законодавства, оскільки листи прокуратури та поліції не є у розумінні пункту 1 частини другої статті 351 МК України інформацією, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів. У зв`язку з відсутністю підстав для проведення перевірки дотримання позивачем вимог законодавства при митному оформленні, не можуть вважатися правомірними податкові повідомлення-рішення ухвалені на підставі незаконної перевірки.

Разом з тим, в акті перевірки було встановлено не декларування в повному обсязі фактурної вартості товару, яка сплачена за платіжним дорученням від 02.10.2018 у розмірі 6 550,00 доларів США, тоді як у відповідь на адвокатський запит було встановлено, що платіж в сумі 6 550,00 доларів США вчинено 31.08.2018, а не 02.10.2018. Окрім того, платіж SW24I830O51519 від 31.08.2018 вчинено ОСОБА_2 , який не був уповноважений позивачем на здійснення будь-яких платежів від імені останньої. З посиланням на приведене позивач зазначає, що нею не оплачувався платіж 02.10.2018 SW24I830O51519 в сумі 6 550,00 доларів США, тоді як судом першої інстанції не з`ясовано обставини вчинення ОСОБА_2 платежів 31.08.2018 на суму 6 550,00 доларів США.

Виходячи з вищевикладеного, позивач просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі № 480/7826/22 в частині відмови в задоволенні позову та постановити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду у справі № 480/7826/22 в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильного встановлення обставин у справі та невідповідності висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися обов`язку сплачувати подати і збори в порядку і розмірах, встановленим законом. Не дотримання цих правил та норм, є умисними діями особи, які визначають її вину у вчиненні податкового правопорушення. Позивач жодним чином не вжив достатніх заходів, щодо дотримання правил та норм, визначених у положеннях чинного законодавства, діяв не добросовісно при обізнаності платника податків із наявністю обов`язку щодо своєчасної сплати податкового зобов`язання. Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил є завжди наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст. 16, 36 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених ПК України правил та норм.

Відтак, відповідач наполягає на тому, що митниця при проведенні документальної невиїзної перевірки визначенні суми податкового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій) та винесенні податкових повідомлень-рішень діяла на підставі, в межах та у спосіб, передбачений законодавством.

Виходячи з вищевикладеного, відповідач просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі № 480/7826/22 в частині задоволення позову та постановити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без задоволення.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи те, що від учасників справи не надійшло клопотання про розгляд справи за їх участю, правовідносини та предмет доказування у справі, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, в той час як апеляційна скарга Сумської митниці слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу Сумської митниці Державної митної служби від 20.09.2021 № 117 "Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання громадянкою України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи" (а.с. 32, 104) митницею проведено документальну невиїзну перевірку.

За результатами проведеної документальної невиїзної перевірки у відповідності до вимог статті 351 Митного кодексу України 06.10.2021 було складено Акт про результати документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформлені товарів, митне оформлення яких здійснено за митною декларацією від 31.10.2018 №А805180/2018/021219 (а.с. 33-44).

Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення законодавства України з питань оподаткування платником податків ОСОБА_1 :

1) частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58, частини 1 статті 257 та статті 368 Митного кодексу України, пункту 36.1 статі 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита за митною декларацією від 31.10.2018 № UА805180/2018/021219, наведеною у Додатку 2 до Акту перевірки, на загальну суму 11 986,07 грн.

2) пункту 190.1 статті 190, пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції) за митною декларацією від 31.10.2018 № UА805180/2018/021219, наведеною у Додатку 2 до Акту перевірки, на загальну суму 26369,36 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- від 28.10.2021 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів на суму 32961,70 грн., з яких 26369,36 грн. - податкове зобов`язання, 6592,34 грн. - штрафні санкції (а.с. 25-27, 116-117);

- від 28.10.2021 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами на суму 14982,59 грн., з яких 11986,07 грн. - податкове зобов`язання, 2996,52 грн. - штрафні санкції (а.с. 28-30;118-119).

Позивачка подавала до Державної митної служби України скаргу на зазначені податкові повідомлення-рішення, проте рішенням від 20.01.2022 № 08-1/10-06/8.19/394 скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення (а.с. 47-52).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в частині застосування невірної норми Податкового кодексу України - п. 123.2 ст. 123, що, в свою чергу, спричинило протиправне визначення відсоткового значення нарахованого штрафу 25% замість належного застосування п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України, що передбачає 10% штрафу від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини другої статті 1 Митного кодексу України (далі МК України) відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

10 квітня 2008 року Україна шляхом ратифікації Протоколу про вступ України до Світової організації торгівлі (далі - СОТ) приєдналася до Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (далі - ГАТТ) чим взяла на себе зобов`язання, серед іншого, дотримуватися положень ГАТТ/СОТ.

Згідно з частиною першою статті 8 ГАТТ держави-члени СОТ визнають скорочення до мінімуму обсягу і складності імпортних та експортних формальностей, а також зменшення і спрощення вимог щодо митної документації.

Відповідно до положень Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у редакції протоколу від 26.06.1999, до якого Україна приєдналася Законом України від 05.10.2006 № 227-V) основними принципами митного оформлення є мінімізація процедур митного контролю для випуску товарів.

Таким чином, на міжнародному та національному рівні закріплено принцип мінімального та вибіркового митного втручання на етапі пропуску та під час здійснення митного оформлення для скорочення часу на митні формальності з метою сприяння міжнародному товарообігу та суб`єктам зовнішньоекономічної діяльності.

В той же час, відповідно до статті 17 Угоди про застосування статті 7 ГАТТ ніщо не повинно тлумачитись так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнитися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання. Тому, разом з принципом мінімального втручання на етапі пропуску та митного оформлення в системному та логічному зв`язку для забезпечення повноти нарахування та сплати податків і зборів закріплено право митних органів здійснювати контрольні функції після операцій митного контролю та митного оформлення. Зазначене право митних органів закріплене у стандартному правилі розділу 2 Міжнародної Конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, зокрема: митна служба має можливість достягнення платежів шляхом здійснення поглибленого аудиту після закінчення операцій митного контролю. Відповідно до пункту 4.14 зазначеної Конвенції у випадках, коли митна служба виявляє, що помилки, допущені в декларації на товари або при нарахуванні мита та податків, призведуть або призвели до стягнення чи призначення суми мита та податків меншої, ніж це встановлено законодавством, вона виправляє помилки та стягує недоплачені суми.

Статтею 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом, зокрема, проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (частини перша статті 345 МК України).

Частиною третьою та шостою статті 345 МК України передбачено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення, зокрема, документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:

- правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

- обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

- правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

- відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

- законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Відповідно до статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.

Отже, з аналізу пункту 1 частини другої статті 351 МК України вбачається, що у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, митний орган може провести документальну невиїзну перевірку.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що в жовтні 2018 року ОСОБА_1 ввезено на митну території України Легковий автомобіль марки: ТОYОТА, моделі: САМRY, що був у використанні, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 , 2011 року випуску, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією типу "ІМ 40 ДЕ" № UA805180/2018/021219 від 31.10.2018.

Наказом Сумської митниці від 20.09.2021 № 117 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021, призначено проведення з 30.09.2021 по 01.10.2021 документальної невиїзну перевірку дотримання громадянкою України ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань митної справи в частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при митному оформленні товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією типу "ІМ 40 ДЕ" № UA805180/2018/021219 від 31.10.2018 (а.с. 32, 104).

За результатами вказаної перевірки складено акт №09/21/7.24-19/ НОМЕР_1 від 06.10.2021 (а. с. 33-46).

Отже з приведеного вбачається, що спірна перевірка була призначена наказом Сумської митниці від 20.09.2021 № 117 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 336, п. 1 ч. 3 ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України та інформації, наданої листом Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21, листом Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 (а.с. 7, 66).

Зі змісту листів Сумської обласної прокуратури від 11.02.2021 №31-146 вих-21 та Головного управління Національної поліції в Сумській області від 29.03.2021 №2714/117/24/6-2021 вбачається, що у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000189 від 11.09.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.2 ст.364 КК України було встановлено, що в зоні діяльності митного поста «Суми Центральний» проводилося митне оформлення вантажних відправлень автомобілів, що надходили морським шляхом на адреси громадян. При цьому, при визначення митної вартості транспортування автомобіля до кордону України та витрати на страхування тощо не враховувалися або враховувались не в повному обсязі. Вказане призвело до можливого не нарахування митних платежів до Державного бюджету України. Досудовим розслідуванням також встановлені інші факти можливих аналогічних порушень та неврахування при призначенні митної вартості комісії, яка сплачувалась при купівлі транспортних засобів на аукціонах США. Відтак, було надіслано копії інвойсів та транспортні засоби, складені продавцями/відправниками товарів, на підставі яких здійснювались перекази грошових коштів громадянами (а.с. 58-59, 60-61, 62-63).

Зокрема, митному органу надано платіжне доручення від 31.08.2018 у розмірі 6550,00 дол. США на рахунок VNV SERVISES 853 MULLEN DR US/VINELAND НОМЕР_3 з призначенням платежу: BUY CAR TOYOTA CAMRY 2.5 SDN GRAY 4T1BF3EK4BU613605 POL: US, POD: UA/ACC/BRBTUS33. Зазначений платіж було здійснено за товар (транспортний засіб) марки TOYOTA, модель CAMRY. Номер кузова (VIN): НОМЕР_4 (а.с. 103).

На підставі викладеного, документальна невиїзна перевірка призначена митним органом за наслідками аналізу електронної копії митної декларації позивача з урахуванням інформації та документів, отриманих від Сумської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Сумській області.

Відповідно до частини четвертої статті 334 МК України, зокрема, правоохоронні органи України відповідно до законодавства, на письмові запити органів доходів і зборів або з власної ініціативи інформують органи доходів і зборів про наявні відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Оскільки вказаний платіжний документ та інвойс позивачем при здійсненні митного оформлення автомобіля митному органу не надавалися, у відповідача за наслідками аналізу електронної копії митної декларації із співставленням з цими документами, виник обґрунтований сумнів щодо можливого порушення позивачем законодавства України з питань митної справи, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Сумською митницею обґрунтовано призначено документальну невиїзну перевірку за наявності підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.336, п.1 ч.3 ст.345, п.1 ч.2 ст.351 МК України.

Відтак, твердження позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення спірної документальної перевірки, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги позивача про відсутність порушень законодавства України з питань митної справи при митному оформленні автомобіля громадянкою України ОСОБА_1 встановлених в ході перевірки, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Пунктом "а" та пунктом "b" частини 2 статті 7 Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі передбачено, що:

а) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

b) під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої транзакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або з порівнюваними кількостями, або із кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів визначено статтею 368 МК України, частиною другою якої встановлено, що при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини першої статті 50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів та розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Згідно частини першої статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Частиною другою вказаної статті визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною другою статті 53 МК України визначено документи, що подаються для підтвердження заявленої митної вартості товарів, в тому числі, такі як: декларація митної вартості; рахунок - фактура (інвойс); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування. - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частин першої та другої статті 368 МК України для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

Частиною двадцять першою статті 58 МК України зазначено, що використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

У відповідності до частини першої статті 257 МК України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявляння за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно пункту 4 частини п`ятої статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу.

Отже, митною вартістю є вартість товару, що фактично сплачена за товар. При цьому доказами, що підтверджують таку сплату та відповідно митну вартість є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Як вбачається з акту перевірки, при проведенні перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 31.10.2018 № UА805180/2018/021219, встановлено, що до митного оформлення декларантом/уповноваженою особою надавались: інвойс від 05.10.2018 б/н на суму 1300 дол. США, документ права власності на пошкоджений транспортний засіб (CERTIFICATE OF TITLE) від 20.06.2018 № ST195127; платіжні документи (квитанція про сплату митних платежів від 16.10.2018 № 0.0..1, платник: ОСОБА_2 ; призначення: передоплата за плата за митне оформлення від ОСОБА_1 та квитанція про сплату митних платежів від 30.10.2018 №2, платник: ОСОБА_1 ; призначення: доплата за митне оформлення); інші документи, необхідні для митного оформлення (а.с. 33-44).

За митною декларацією типу "ІМ 40 ДЕ" № UA805180/2018/021219 здійснено митне оформлення товару "Легковий автомобіль, що був у використанні - 1 шт. Марка ТОYОТА; модель САМRY. Ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 . Календарний рік виготовлення 2010. Модельний рік виготовлення 2011. Тип кузова седан. Колір сірий. Тип двигуна бензиновий. Робочий об`єм циліндрів двигуна 2494 см3... та випущено у вільний обіг (а.с. 56).

Митна вартість товару визначена декларантом/уповноваженою особою за другорядним методом (6-резервний) на рівні 2700,00 дол. США (еквівалент "76146,82 грн. за курсом Національного банку України на дату подачі МД: 1 дол. США= 28,202526 грн.). При цьому складовими визначеної декларантом митної вартості автомобіля є: сума продажу транспортного засобу: 2300,00 дол. США, у відповідності до інвойсу від 05.10.2018 б/н, який зазначено у графі 7 ДМВ; інші витрати, що підлягають включенню до митної вартості: 400,00 дол. США., зазначені у графі 42 ДМВ (а.с. 166-168).

При цьому, доказів оплати транспортного засобу за вказаним інвойсом позивачем до суду не надано. В апеляційній скарзі позивач також не зазначив про наявність доказів щодо оплати по інвойсу від 05.10.2018 на суму 2300,00 дол. США.

Разом з тим, за результатами перевірки було встановлено, що через АТ КБ "ПриватБанк" ZAKHARCHENKO SERHII VOLODYMYROVYC, було здійснено сплату коштів за платіжним дорученням від 31.08.2018 у розмірі 6550,00 дол. США на рахунок VNV SERVISES 853 MULLEN DR US/VINELAND НОМЕР_3 з призначенням платежу: BUY CAR TOYOTA CAMRY 2.5 SDN GRAY 4T1BF3EK4BU613605 POL: US, POD: UA/ACC/BRBTUS33. Зазначений платіж було здійснено за товар (транспортний засіб) марки TOYOTA, модель CAMRY. Номер кузова (VIN): НОМЕР_4 (а.с. 102-103).

Проте, як було встановлено в ході перевірки відповідачем, даний платіжний документ позивачем до митного оформлення не надавалися всупереч вимог частини другої статті 53 МК України.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що ОСОБА_2 не уповноважувався нею на оплату за транспортний засіб, оскільки лише 22.10.2018 нею була видана довіреність якою уповноважено ОСОБА_3 на придбання автомобілю, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у відповідності до приписів МК України доказами підтвердження митної вартості товару є банківські платіжні документи, які підтверджують оплату такого товару, незалежно від того ким здійснено таку оплату - декларантом або іншою особою, оскільки митною вартістю товарів є, в тому числі, фактично сплачена ціна за цей товар.

При цьому, в платіжному дорученні від 31.08.2018 на суму 6550 дол. США 31.08.2018 (SW 24I830O51519) (а.с. 103) зазначено, що сплата здійснено за транспортний засіб TOYOTA CAMRY 2.5 SDN GRAY з номером кузова (VIN): НОМЕР_4 , який саме і придбавався позивачем. Будь-яких інших доказів в підтвердження оплати за вказаний товар позивачем не надано, а тому надане платіжне доручення підтверджує дійсну вартість придбаного позивачем транспортного засобу, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що визначена позивачем митна вартість товару є заниженою.

Посилання ж апеляційної скарги позивача на відсутність платіжного доручення датованого 02.10.2018 (SW 24I830O51519) на суму 6550,00 доларів США, як це визначено відповідачем у акті перевірки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони вже були досліджені в суді першої інстанції та встановлено помилку в акті перевірки в даті платіжного документа SW 24I830O51519.

Посилання позивача на те, що нею та уповноваженою особою не оплачувалась вартість транспортного засобу ТОYОТА; модель САМRY. Ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_2 за платіжним дорученням від 02.10.2018 (SW 24I830O51519) у розмірі 6550,00 доларів США, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідачем у відзиві зазначено щодо помилки в акті перевірки, а датою такого платіжного доручення є 31.08.2018, що підтверджується самою копією такого платіжного доручення (а.с. 103).

Як убачається з копії платіжного доручення на суму 6550 дол. США (а.с. 103) ZAKHARCHENKO SERHII VOLODYMYROVYC було здійснено оплату за ТЗ TOYOTA CAMRY 2.5 SDN GRAY 4T1BF3EK4BU613605 POL: US, POD: UA/ACC/BRBTUS33 ще 31.08.2018.

Проте, до митного оформлення позивачем було надано інвойс від 05.10.2018 б/н, а не банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, як того вимагає ст. 53 МК України. Відтак визначення митної вартості товару на підставі інвойсу від 05.10.2018 б/н, виданого через майже два місяці після оплати вартості товару, свідчить про недекларування в повному обсязі фактурної вартості товару через неврахування декларантом фактично сплаченої за платіжним дорученням від 31.08.2018 вартості товару.

Відповідно до частини восьмої статті 264 МК України з моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками митного органу щодо заниження позивачем митної вартості товару, що призвело до порушення частини 1 та частини 2 статті 51, пункту 2 частини 2 статті 52, частини 21 статті 58 частини 1 статті 257 та статті 368 МК України, пункту 36.1 статті 36, п. 190.1 ст. 190 ПК України та заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та ПДВ за митною декларацією від 31.10.2018 №UА805180/2018/021219.

Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України, у разі, якщо результати митного оформлення, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань.

Згідно пункту 1 частини першої статті 279 МК України, базою оподаткування товарів митом, що переміщуються через митний кордон України, на які Законом встановлено адвалорні ставки мита, є митна вартість товарів.

Відповідно статті 278 МК України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно з пунктом 190.1. статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III МКУ, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Відповідно до пункту 187.8. статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Частиною другою статті 293 МК України встановлено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

З аналізу наведених норм вбачається, що не виявлення митним органом під час митного оформлення порушень законодавства, не може бути підставою для звільнення платника від сплати податків, якщо такі порушення були виявлені у подальшому. Встановлення митним органом факту заниження митної вартості є підставою для нарахування платнику податків податкового зобов`язання.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача на правомірне застосування до позивача штрафних санкції у відповідності до п.123.2 ст. 123 ПК України в розмірі 25 % у зв`язку із збільшенням основного розміру грошового зобов`язання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковим зобов`язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України).

Суд зазначає, що факт сплати митних платежів у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, внаслідок зазначення у митній декларації недостовірних відомостей щодо розміру митної вартості є підставою для донарахування недоплачених податкових зобов`язань (митних платежів).

При цьому, з огляду на те, що має місце факт подання недостовірних відомостей щодо митної вартості транспортного засобу, внаслідок чого митні платежі сплачено не у повному обсязі, згідно з пунктом 54.4 статті 54, пунктом 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 ПК України контролюючий орган зобов`язаний був самостійно визначити суму грошових зобов`язань та донарахувати штрафні санкції.

Статтею 123 ПК України передбачено застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення бюджетного відшкодування або виявлення фактів використання податкових пільг не за цільовим призначенням чи всупереч умовам чи цілям їх надання.

Так, відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Положеннями п.123.2 ст. 123 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

З вищезазначеного, можна зробити висновок, що застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України, можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПК України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України.

При цьому згідно з абзацом другим зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, з системного аналізу вищевикладених норм, можна зробити висновок, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо стверджують, що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки, а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.

Матеріали справи, зокрема, розрахунок податкового зобов`язання по сплаті митних платежів у зв`язку заниженням митної вартості товару, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 31.10.2018 №А805180/2018/021219, що оформленні в акті перевірки № №09/21/7.24-19/ НОМЕР_1 від 06.10.2021, не містить жодних доказів, що позивач удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, встановлених ПК України та МК України.

Тобто відповідачем жодним чином не обґрунтовано правомірність застосування до платника податку саме п. 123.2 ст. 123 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

При цьому висновки контролюючого органу в акті перевірки та спірних податкових повідомлення-рішеннях про умисність дій позивача з посиланням на те, що дії позивача не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, встановлених ПК України та МК України зокрема, що позивач мав можливість дотриматися норм чинного законодавства (надати до митного оформлення первинні документи про сплату за транспортний засіб та його транспортування, однак не вжив достатніх заходів для цього через те що, він діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності), не є доказами наявності умислу в діях платника податку, а лише свідчать про помилкове застосування позивачем приписів діючого законодавства щодо визначення митної вартості товару.

Як встановлено з матеріалів справи, спірний платіж на суму 6550,00 дол. США сплачений не особисто ОСОБА_2 за товар ввезений нею на митну територію України, у зв`язку з чим немає підстав стверджувати про умисел саме позивача щодо визначення меншої митної вартості транспортного засобу. Окрім того, оскільки відповідачем не надано доказів та не доведено факт умислу в діяннях позивача, то колегія суддів вважає, що застосування п. 123.2 ст. 123 ПК України контролюючим органом є протиправним.

За таких обставин, колегія суддів звертає увагу на той факт, що у разі відсутності кваліфікуючої ознаки у вигляді умислу, діяння позивача утворює склад правопорушення, за яке відповідальність має наступати на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у вигляді штрафу в розмірі 10 відсотків.

Аналогічний правовий висновок приведено Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 420/4099/22.

В той же час, висновки суду першої інстанції про незаконність нарахування позивачу штрафних санкцій у розмірі 25 %, оскільки на час невірного відображення позивачем у митній декларації 31.10.2018 митної вартості, нормами ПК України не було передбачено підвищеного виду відповідальності при застосуванні штрафної санкції, як наявність умислу в діях платника податків, колегія суддів вважає помилковими виходячи з наступного.

Так, положення п. 123.1 ст. 123 ПК України, в редакції станом на 31.10.2018, містило лише один розмір штрафної санкції у розмірі 25 %, який не залежав від умислу платника податків.

Також слід зазначити, що розмір штрафу (10 %, який визначений п. 123.1 ст. 123 ПК України, в редакції станом на час проведення перевірки) є меншим за той, який був передбачений пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, в редакції норми станом на 31.10.2018 (25 %), тобто на час виникнення спірних правовідносин та до внесення змін до Податкового кодексу України, що вказує на пом`якшення міри відповідальності.

При цьому, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (пункт 11 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що позивачем дійсно не було включено до митної вартості товару платіж за платіжним дорученням від 31.08.2018 у розмірі 6550,00 дол. США, що призвело до заниження податкових зобов`язань по сплаті ввізного мита та по сплаті податку на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів за митною декларацією від 31.10.2018 №А805180/2018/021219, що є підставою для застосування до платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, передбаченого п. 123.1 ст. 123 ПК України.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що у даній справі до позивача застосована не та норма закону, а у суду відсутні повноваження застосовувати іншу норму закону для притягнення позивача до відповідальності, яку не застосував податковий орган під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів вважає безпідставним.

Аналогічний правовий висновок приведено Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2023 року у справі № 420/4099/22.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем протиправно прийняті податкові повідомлення-рішення в частині застосування штрафної санкції у розмірі 25%, оскільки діяння позивача утворює склад правопорушення, передбаченого п.123.1 ст.124 ПК України, за яке передбачено застосування штрафної санкції у розмірі 10%, а тому зазначені податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню в частині визначення грошового зобов`язання у вигляді штрафу в розмірі 15%.

Приведені в апеляційній скарзі відповідача доводи про те, що сам по собі факт недотримання правил та норм чинного законодавства свідчить про наявність умислу особи, не спростовують висновків колегії суддів про відсутність оцінки контролюючим органом в ході перевірки позивача наявності у нього мети і умислу на подання недостовірних відомостей при здійсненні митного оформлення.

Отже, колегія суддів вважає правомірними оскаржувані податкові повідомлення-рішення Сумської митниці від 28.10.2021 № та від 28.10.2021 № в частині визначення штрафних санкцій за п. 123.1 ст. 123 ПК України у розмірі 10%, тобто на суму 1198,61 гривень та 2636,94 гривень відповідно.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів прийшла до висновку, що податкові повідомлення-рішення Сумської митниці від 28.10.2021 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності та громадянами в частині визначення штрафної санкції у сумі 1198,61 гривень та від 28.10.2021 № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на територію України товарів в частині визначення штрафної санкції у сумі 2636,94 гривень, прийняті законно та обґрунтовано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем в повному обсязі неправомірно застосовано до позивача штрафні санкції.

Відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Сумської митниці від 28.10.2021 № та від 28.10.2021 № в частині визначення штрафних санкцій на суму 1198,61 гривень та 2636,94 гривень відповідно, а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Інші доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі № 480/7826/22 підлягає частковому скасуванню, з постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову у відповідній частині вимог.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Сумської митниці - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.05.2023 по справі № 480/7826/22 - скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Сумської митниці від 28.10.2021 № в частині визначення штрафних санкцій на суму 1198,61 гривень та від 28.10.2021 № в частині визначення штрафних санкцій на суму 2636,94 гривень.

Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року у справі № 480/7826/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич С.П. Жигилій