Справа № 285/7759/23
Суддя: Помогаєв А. В.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/7759/23

провадження у справі №2-а/0285/24/24

09 лютого 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі судді Помогаєва А.В.,

за участі: секретаря Калетинця Б.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Гуравської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Звягельського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови,-

встановив:

19.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить скасувати постанову Звягельського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 14.12.2023 року №230 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 14.12.2023 постановою відповідача його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн. Постанову позивач вважає необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, а саме - не враховано захворювання сина та необхідність догляду за ним, що є поважною причиною неявки за викликом до Звягельського РТЦК та СП.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що 06.11.2023 перебуваючи на автостанції у місті Звягелі від невідомих осіб він отримав повістку про виклик до Звягельського РТЦК та СП на 9 год. 00 хв. 10.11.2023. У зазначений день він не міг з`явитись, у зв`язку з хворобою його дитини.

12.12.2023 на нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, за те, що він не з`явився до РТЦК без поважних причин. При складанні протоколу в поясненнях він вказав, що не з`явився до РТЦК з поважних причин, а саме: він сам виховує сина 2017 року народження, дружина їх покинула та виїхала за кордон.

Починаючи з 03.11.2023 по 10.11.2023 та з 13.11.2023 р. по 20.11.2023 р. син хворів, до школи не ходив та лікувався вдома. Це підтверджується довідками лікаря.

14.12.2023 винесена оскаржувана постанова, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Той факт, що позивач виховує сина сам, підтверджується актом обстеження побутових умов від 13.12.2023 та характеристикою дитини з навчального закладу.

Позивачем було подано заяву від 14.12.2023 про відстрочку від мобілізації до якої було долучено документи, які підтверджують факт, що позивач утримує дитину до 18 років сам без участі дружини.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Посилалась на правомірність постанови №230 від 14.12.2023. Зазначила, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не надав документів на підтвердження поважності причин неявки за викликом до РТЦК. Він також не повідомив РТЦК телефоном про неможливість з`явитись за викликом, тривалий час після одужання дитини не з`являвся для встановленння причин неявки, а прибув лише після повторного виклику через дільничного інспектора поліції.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно із ст. 2 ч. 1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до визначення ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

У відповідності до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 06.11.2023 ОСОБА_1 вручена повістка, згідно якої він був зобов`язаний з`явитись до Звягельського РТЦК та СП на 09 год. 00 хв. 10.11.2023, що підтверджується розпискою та визнається позивачем.

На підтвердження поважності причин неявки за викликом до Звягельського РТЦК, позивачем надано суду копію довідки №702 від 03.11.2023 про хворобу дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Діагноз - гострий бронхіт. Звільнений від занять з 03.11 по 10.11. 2023. (а.с. 14)

Згідно медичної довідки №769 від 20.11.2023 у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагностовано ГРВІ. Звільнений від занять з 13.11 по 20.11. 2023. (а.с. 15)

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року N 673 затверджено Перелік поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори. Зокрема, поважною причиною є хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем.

Позивачем не надано доказів на підтвердження родинного зв`язку позивача з дитиною, щодо якої видано медичні довідки. Належними доказами цієї обставини можуть бути документи, видані органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Посилання позивача на перебування матері дитини за межами України також не підтверджується належними доказами.

На підтвердження зазначеного факту, позивачем надано "Акт обстеження житлово-побутових умов" від 13.12.2023, складений депутатом Городницької селищної ради Тітаревою Т.В. (а.с. 12)

Суд визнає такий акт неналежним доказом, з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження депутата селищної ради визначено Законом України "Про статус депутатів місцевих рад", який не містить положень про підстави та порядок складання депутатом будь-яких актів на підтвердження фактів.

За таких обставин, наданий позивачем "Акт обстеження житлово-побутових умов" від 13.12.2023 є нікчемним документом, що не може бути належним доказом у справі.

Надана позивачем характеристика дитини з ліцею не містить дати її складання. Вона також не може бути належним доказом родинних зв`язків та неможливості догляду за дитиною близькими родичами.

Закон покладає на обох батьків обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України).

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ухилення матері дитини від виконання обов`язку по догляду за нею.

За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження обставини необхідності догляду позивачем хворої дитини, яка не має інших близьких родичів, суд дійшов висновку про недоведеність такої обставини, яка може бути поважною причиною неявки за викликом до РТЦК 10.11.2023.

Посилання ОСОБА_1 на здійснення ним догляду за дитиною за місцем проживання у селищі Городниця Звягельського району в період, зазначений у медичних довідках (з 03.11.2023 по 20.11.2023), спростовується фактом вручення йому повістки представником Звягельського РТЦК та СП на території автостанції у м. Звягелі 06.11.2023, про що позивач заявив у судовому засіданні.

Перебування позивача у зазначений день в іншому населеному пункті свідчить про відсутність реальної необхідності здійснення особисто ним догляду за хворою дитиною, на що він посилається в обгрунтування своїх позовних вимог.

Факт неявки за викликом визнається позивачем.

Справа про адміністративне правопорушення розглянута уповноваженою посадовою особою.

Висновок щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 є обгрунтованим, оскільки відповідає обставинам справи, які встановлені суб`єктом владних повноважень на момент винесення оскаржуваної постанови.

Стягнення накладено у межах санкції ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлено ст. 286 КАС України.

Повноваження адміністративного суду в справах даної категорії визначено ч. 3 ст. 286 КАС України наступним чином:

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є законною та обгрунтованою, підстави для її скасування або зміни відсутні. Позовна заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-76, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо скаргу не було подано. У випадку оскарження - з моменту проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Помогаєв