Справа № 160/9136/23
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 160/9136/23

адміністративне провадження № К/990/3500/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Губської О.А., перевіривши касаційну скаргу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України на рішення постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року у справі №160/9136/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр Пробації» Міністерства юстиції України щодо затримки розрахунку з нею під час звільнення та не нарахування усіх належних їй сум при звільненні;

зобов`язати Державну установу «Центр Пробації» Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити їй суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку усіх належних їй сум при звільненні, а саме: з дати звільнення - 06 жовтня 2022 р. по дату виплати - 30 березня 2023 р., з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року позов задоволено. Визнано бездіяльність Державної установи «Центр Пробації» Міністерства юстиції України, щодо затримки в розрахунку під час звільнення та не нарахування усіх належних сум під час звільнення ОСОБА_1 . Зобов`язано Державну установу «Центр Пробації» Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку усіх належних сум при звільненні, з дати звільнення - 06 жовтня 2022 року по 30 березня 2023 року на користь позивача, з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України - задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/9136/23 - скасовано та ухвалено нове рішення. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України щодо затримки виплати ОСОБА_1 всіх належних їй сум звільненні за період з 06 жовтня 2022 року по 21 листопада 2022 року. Зобов`язано Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 06 жовтня 2022 року по 21 листопада 2022 року. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду апеляційної інстанції, відповідач вдруге 21 січня 2024 року подав касаційну скаргу.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд вважає за потрібне повернути її скаржнику з таких підстав.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник, на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України й покликається на те, що судом апеляційної інстанцій не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26 червня 2019 року у справі №716/9584/15-ц, від 23 листопада 2023 року у справі №520/23355/21, від 21 жовтня 2021 року у справі №640/14764/20, від 04 липня 2019 року у справі №821/2/18, від 11 серпня 2020 року у справі №320/5970/17, від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19, а також Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі №6-195цс-14, від 13 березня 2017 року у справі №6-259цс-17, від 27 квітня 2016 року у справі №6-113ц-16.

Суд наголошує на тому, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмета позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно.

При вирішенні питання подібності правовідносин у судових справах, Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).

Водночас обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.

Однак, скаржником не обґрунтовано, у чому саме полягало неправильне застосування норми матеріального права, не викладено висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, не наведено висновки суду, які суперечать позиції Верховного Суду, не обґрунтовано подібність правовідносин у справах на які скаржник посилається.

Суд зазначає, що посилання скаржника виключно на указані постанови Верховного Суду із зазначенням того, що викладені ним висновки не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні судових рішень, самі по собі не доводять неврахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, подібність яких також не доведена у касаційній скарзі.

Наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Решта доводів касаційної скарги (в контексті порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права) щодо наявності підстав касаційного оскарження також наведено без взаємозв`язку із підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині четвертій статті 328 КАС України та зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

З огляду на те, що скаржник не виклав передбачених КАС України обґрунтованих підстав для оскарження у касаційному порядку судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала, з огляду на вимоги пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України на рішення постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року у справі №160/9136/23 повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяО.А. Губська