Справа № 460/17323/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Дуляницька С.М.

07 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 460/17323/23 пров. № А/857/24727/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу Рівненської митниці на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 460/17323/23 за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Рівненської митниці про визнання протиправним рішення та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

18.07.2023р. позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Рівненської митниці, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № 204020/2023/000081/2 від 21.06.2023р.;

-визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204020/2023/000541.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17.11.2023р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішеннями, апелянт Рівненська митниця подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17.11.2023р. скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.11.2020р. ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець з видами діяльності за КВЕД є 46.47. оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; 46.65. оптова торгівля офісними меблями, а також 47.59. роздрібна торгівля меблями.

Згідно контракту від 14.02.2023р. № 1 ФОП ОСОБА_1 імпортує в компанії InfinityMobilyaDisTicaretLimitedSirketi (Республіка Туреччина) кухонні набори меблів. Набори складаються з обіднього столу та стільців.

Кількість товару, що постачається, визначається в інвойсі (п.2.1. контракту).

В п.2.2.-2.3 контракту видно, що для поставки товару покупець надсилає продавцеві замовлення факсом або електронною поштою із зазначенням товару та кількості. Продавець повинен підтвердити замовлення та скласти проформа-рахунок-фактуру.

Умови поставки товару - EXW TURKEY KAYSERI згідно Інкотермс 2020.

Перевезення здійснюється вантажним автомобілем за рахунок покупця. Завантаження товару у вантажний автомобіль відбувається за рахунок продавця. Продавець зобов`язаний передати товар компанії перевізнику протягом 30 днів з дати передоплати (п. 4.1. 4.4. контракту).

В пунктах 5.1. 5.5. контракту сторони узгодили, що ціна товару вказується в інвойсі. В ціну товару входить вартість упаковки, маркування і витрати на тару. Валюта контракту: долар США. Загальна сума контракту: 500 000 доларів США.

Порядок розрахунків за товар передбачений в п.6.1. контракту. За вказаним пунктом оплата здійснюється як передоплата: 40% від загального замовлення як депозит; 60% до випуску вантажу.

Оплата здійснюється в доларах США банківським переказом на рахунок продавця.

10.05.2023р. ФОП ОСОБА_1 зробила замовлення на поставку товару.

InfinityMobilyaDisTicaretLimitedSirketi (Республіка Туреччина) погодив таке замовлення та 11.05.2023р. надіслав покупцю попередній рахунок (Proformainvoice № INF6660105). Сторони домовились про поставку 20 позицій кухонних наборів меблів, загальною кількістю 230 одиниць та вартістю 21880,00 доларів США.

17.05.2023р. ФОП ОСОБА_1 оплатив 40% вартості товару, визначеної в Proformainvoice № INF6660105на суму 8752,00 доларів США.

12.06.2023р. ФОП ОСОБА_1 оплатив 60% вартості товару у розмірі 13128,00 доларів США. Вказане підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті від 17.05.2023р. та від 12.06.2023р.

Відомості щодо замовленого товару підтверджуються інвойсом № INЕ056 від 13.06.2023р., в якому зазначені відомості про замовлення позивача: стіл 80х130 та 6 стільців 20 комплектів; стіл 80х130 та 6 стільців 20 комплектів, стіл 80х130 та 6 стільців 140 комплектів, стіл 70х110 та 4 стільця 50 комплектів, разом 230комплектів.

Поставка здійснювалась згідно договору № UA8/2022 від 07.08.2022р.

Поставку товару на територію України здійснено вантажним автомобілем «Mercedes-Benz», з номерним знаком НОМЕР_1 , згідно транспортної заявки № HLN2023-66 від 12.06.2023р. та міжнародної автотранспортної накладної CMR № 331863 від 14.06.2023р.

Відповідно до рахунку № HL0054 від 16.06.2023р. та інформації про транспортні витрати № 301 від 19.06.2023р. вартість перевезення товару з міста Kayseri (Turkey) до кордону України (пункт пропуску Порубне) складає 2 600,00 доларів США. З пункту пропуску до с. Мирогоща Друга, Дубенського району 1000,00 доларів США.

Товар ввезено на митну територію України.

Уповноважений декларант позивача ОСОБА_2 до Рівненської митниці подав митну декларацію 23UА58U8.

Згідно поданої митної декларації задекларовано наступний товар:

-набори меблів: стіл 80х130см, стільниця зі скла з нанесеним малюнком, ніжки з металу, з 6-тю стільцями, модель стільця С, з оббивкою у комплекті, постачаються в частково розібраному стані для зручності транспортування (MERCANTABLE + 6 CHAIRS (80*130) В PRINTED) 20 комплектів;

-набори меблів: стіл 80х130см, стільниця зі скла з нанесеним малюнком, ніжки з металу, з 6-тю стільцями, модель стільця С, з оббивкою у комплекті, постачаються в частково розібраному стані для зручності транспортування (MERCANTABLE + 6 CHAIRS (80*130) CPRINTED) 20 комплектів;

-набори меблів: стіл 80х130см, стільниця зі скла з нанесеним малюнком, ніжки з металу, з 6-тю стільцями, модель стільця D, з оббивкою у комплекті, постачаються в частково розібраному стані для зручності транспортування (MERCANTABLE + 6 CHAIRS (80*130) 140 комплектів;

-набори меблів: стіл 70х110см, стільниця зі скла з нанесеним малюнком, ніжки з металу, з 4-тю стільцями, модель стільця D, з оббивкою у комплекті, постачаються в частково розібраному стані для зручності транспортування (MERCANTABLE + 4 CHAIRS (70*110) 50 комплектів. Загальна кількість 230 комплектів.

З метою підтвердження митної вартості товару та її складових декларант надав наступні документи (графа 44 митної декларації): копії контракту № 1 від 14.02.2023р., замовлення від 10.05.2023р., проформа-інвойс № INF6660105 від 11.05.2023р., комерційного інвойсу № INE056 від 13.06.2023р., пакувального листа № INE056 від 13.06.2023р., платіжної інструкції N: (MUR) 42 від 17.05.2023р., платіжної інструкції N: (MUR) 45 від 12.06.2023р., специфікації до комерційного рахунку-фактури № INE056 від 13.06.2023р., рахунку на експорт (e-fatura) від 13.06.2023р., договору № UA8/2022 від 07.08.2022р., транспортної заявки № HLN2023-66 від 12.06.2023р., рахунку на транспортні витрати № HL0054 від 16.06.2023р., автотранспортної накладної № 331863 від 14.06.2023р., інформація про транспортні витрати № 301 від 19.06.2023р.

Для визначення митної вартості товару обрано перший метод за ціною контракту.

При розрахунку митної вартості до ціни, що фактично сплачена додано витрати на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України: 21 880,00 USD (ціна товару) + 2 600 USD (вартість перевезення до кордону України) х 36,5686 (курс USD щодо гривні) = 895 199,33 грн. (митна вартість).

За результатами розгляду митної декларації через наявні неточності та розбіжності у поданих документах митний орган надіслав декларанту електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів на підтвердження митної вартості товарів.

21.06.2023р. декларант надав відповідь № 21/06/2023 та заперечив наявність розбіжностей в документах поданих до митного оформлення та надав пояснення по усіх пунктах зауважень.

21.06.2023р Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів UA204020/2023/000081/2, відповідно до якого визначену декларантом митну вартість товару у розмірі 24 480,00 USD скориговано за 6 (резервним) методом.

Митний орган визначив митну вартість товару у розмірі - 68 443,20 USD.

Із змісту п.33 рішення № 204020/2023/000081/2 від 21.06.2023р., видно, що митний орган зазначив, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом, оскільки: 1) декларантом не подано додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2-4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч.5 ст. 54 МКУ, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями ст.17 угоди про застосування статті VІІ ГАТТ/СОТ від 1994 р.; 2) подані до митного оформлення документи містять неточності: відповідно до проформи від 11.05.2023р. № INF6660105 оплата за товар здійснюється готівкою, що суперечить п.6.1. зовнішньоекономічного контракту від 14.02.2023р. № 1; в графі 70 платіжних інструкцій в іноземній валюті від 17.05.2023р. № (MUR) 45 зазначено інвойс від 11.05.2023р. № INF6660105.

Разом з цим, до митного оформлення надано інвойс від 13.06.2023р. № INE056; наявні сумніви щодо поширення рахунка на оплату транспортно-експедиційного обслуговування від 16.06.2023р. № HL0054 на заявлену до митного оформлення партію товару, оскільки в ньому крім номера транспортного засобу відсутні відомості про товаросупровідні документи, які надані декларантом до митного оформлення та які були підставою для переміщення товару; замовлення продавця від 10.05.2023р. б/н не містить всіх реквізитів продавця та не містить, на підставі чого воно складене, що суперечить п.2.2. зовнішньоекономічного контракту від 14.02.2023р. № 1;

Відповідно до п.4.3. контракту від 14.02.2023р. № 1 завантаження товару у вантажний автомобіль відбувається за рахунок, разом з цим згідно п.5.2. контракту від 14.02.2023р. № 1 в ціну товару включається вартість упаковки, маркування і витрати на тару. Проте, відсутні відомості щодо включення в ціну товару вартості навантаження, що суперечить п.4.3; в митній декларації країни відправлення від 13.06.2023р. № 23060600ЕХ000200711 зазначена e-fatura від 13.06.2023р. № 189/1, яка до митного оформлення не надана.

У розділі ІІІ прийнятого рішення Рівненська митниця зазначає, що вона володіє ціновою інформацією щодо митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких здійснено за митними деклараціями - від 20.01.2023р. № UA209150/2023/000122 4,41USD/кг (товар № 1).

У зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення у митному оформлення товарів за декларацією23UА58U8 відмовлено, про що складено картку відмови № UA204020/2023/000541.

22.06.2023р. декларант подав другу митну декларацію для митного оформлення товару23UA05U0. При подачі декларації враховано вимоги рішення про визначення митної вартості товарів № UA204020/2023/000081/2 від 21.06.2023р..

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

ч.2 ст.51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Із змісту ст.52 МК України видно, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

ч.4,ч.5 ст.58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

ч.3 ст.53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Тобто, митний орган має повноваження вимагати додаткові документи у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім того, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду в постанові від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а.

Відповідно до ч.1-4 ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

ч.1,ч.2 ст.53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.5,ч.6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно ч.1-3 ст.54 цього Кодексу контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

ч.6 ст.54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: - невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; - неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; - невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 зазначеного Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що обов`язок митного органу зазначати конкретні обставини, які викликали певні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Також, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду яка викладена у постанові від 05.03.2019р. у справі №815/5791/17 основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Поряд з цим, відповідно до норм ст.ст.51-58 МК України самої констатації суб`єктом владних повноважень наявних у нього сумнівів щодо вартості товарів недостатньо для прийняття рішення про коригування такої вартості, вказаний сумнів повинен бути обґрунтований з покликанням на інформацію, яка стала підставою його виникнення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подані декларантом відповідно до ч.2 ст.53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що як до митного оформлення, так і до суду першої інстанції позивач надав передбачені ст.53 МК України документи, які підтверджують задекларовану у вказаній вище МД митну вартість товару: копії контракту № 1 від 14.02.2023р.., замовлення від 10.05.2023р.., проформа-інвойс № INF6660105 від 11.05.2023, комерційного інвойсу № INE056 від 13.06.2023р., пакувального листа № INE056 від 13.06.2023р., платіжної інструкції N: (MUR) 42 від 17.05.2023р., платіжної інструкції N: (MUR) 45 від 12.06.2023р., специфікації до комерційного рахунку-фактури № INE056 від 13.06.2023р., рахунку на експорт (e-fatura) від 13.06.2023р., договору № UA8/2022 від 07.08.2022р., транспортної заявки № HLN2023-66 від 12.06.2023р., рахунку на транспортні витрати № HL0054 від 16.06.2023р., автотранспортної накладної № 331863 від 14.06.2023р., інформація про транспортні витрати № 301 від 19.06.2023р..

Із змісту оскаржуваного рішення № 204020/2023/000081/2 від 21.06.2023р. чітко видно, що підставою для коригування митної вартості є неподання додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов та у строки, зазначені у ч. 2-4 ст.53 МК України та у відповідності до ч.5 ст.54 МК України.

Стосовно таких висновків контролюючого органу колегія суддів звертає увагу на те, що ч.ч.1-2 ст.53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Зокрема, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. п`ятій і шостій ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З аналізу ч.ч. 1, 2 ст. 53 МК України видно, що цим кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказана норма кореспондується з положеннями ч.3 ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

На підтвердження заявленої митної вартості, позивач одночасно з митною декларацією подав весь перелік передбачених ч.2 ст.53 МК України документів.

Разом з тим, суб`єкт владних повноважень покликаючись на ч. 3-4 ст. 53 МК України виставив декларанту вимогу стосовно подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: 1) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 2) інвойс від 11.05.2023р. № INF6660105; 3) рахунок на оплату транспортно-експедиційного обслуговування; 4) відповідно до п.2.2 зовнішньоекономічного контракту від 14.02.2023р. замовлення продавця; 5) банківські платіжні документи, які підтверджують оплату заявленої до митного оформлення партії товару згідно інвойсу від 13.06.2023р. № INE056; 6) виписки з бухгалтерської документації; 7) e-fatura від 13.06.2023р. № 189/1; 8) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Стосовно доводів апелянта про те, що відповідно до проформи від 11.05.2023р. № INF6660105 умови оплати за товар здійснюються готівкою, що суперечить п.6.1. зовнішньоекономічного контракту від 14.02.2023р. № 1 колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до 5.1. 5.5. контракту від 14.02.2023р. № 1 сторони узгодили, що ціна товару вказується в інвойсі. В ціну товару входить вартість упаковки, маркування і витрати на тару. Валюта контракту: долар США. Загальна сума контракту: 500 000 доларів США.

Порядок розрахунків за товар передбачений в п.6.1. контракту. За вказаним пунктом оплата здійснюється як передоплата: 40% від загального замовлення як депозит; 60% до випуску вантажу.

Оплата здійснюється в доларах США банківським переказом на рахунок продавця.

Отже, в даному випадку позивач підтвердив повну оплату товару у безготівковому порядку та подав до митного оформлення платіжні інструкції в іноземній валюті від 17.05.2023р. № (MUR) 42 та від 12.06.2023р. № (MUR) 45 на загальну суму 21 880,00 USD.

Платіжні інструкції містять дані про продавця товару, його банківські реквізити та призначення платежу: за комплекти кухонних меблів, відповідно до контракту № 1 від 14.02.2023р., інвойсу № INF6660105 від 11.05.2023р.

Отже, доводи апелянта про невідповідність здійсненого розрахунку за товар умовам контракту є безпідставні та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Апелянт також вказує, що в графі 70 платіжних інструкцій в іноземній валюті від 17.05.2023р. № MUR (42) та від 12.06.2023р. № MUR (45) зазначений інвойс від 11.05.2023р. № INF6660105. Разом з цим, до митного оформлення наданий інвойс від 13.06.2023р. № INE054.

Стосовно таких доводів, колегія суддів зазначає, що у межах укладеного контракту на поставку товару сторонами підписано два інвойси: попередній рахунок від 11.05.2023р. № INF6660105 згідно контракту 1 від 14.02.2024р. (Proformainvoice № INF6660105) та комерційний інвойс від 13.06.2023р. № INE056.

Отже, вказані інвойси підписані на поставку одного і того ж товару в межах одного контракту.

Декларант документально підтвердив, що внаслідок прийняття замовлення покупця на поставку товару сторони на виконання п.2.3. контракту підписали попередній рахунок від 11.05.2023р. № INF6660105 відповідно до контракту № 1 від 14.02.2023р. (Proformainvoice № INF6660105).

Оскільки п.6.1. контракту передбачає 100% попередню оплату товару, товар оплачено банківським переказом згідно вказаного попереднього рахунку від 11.05.2023р. № INF6660105.

У графі 70 платіжних інструкцій в іноземній валюті від 17.05.2023р. № MUR (42) та від 12.06.2023р. № MUR (45) міститься призначення платежу: за комплекти кухонних меблів, згідно контракту № 1 від 14.02.2023р., інвойсу № INF6660105 від 11.05.2023р.

Інвойс від 11.05.2023р. № INF6660105 це попередній рахунок (Proformainvoice № INF6660105), який подано митному разом з митною декларацією (під кодом документу « 0325»). Комерційний інвойс від 13.06.2023р. та пакувальний лист від 13.06.2023п. містять посилання на проформу № INF6660105 та складені у її відповідності.

Отже, жодних розбіжностей в порядку розрахунку за товар немає.

Стосовно сумнівів митного органу про поширення рахунка на оплату транспортно-експедиційного обслуговування від 16.06.2023р.. № HL054 на заявлену до митного оформлення партію товару, оскільки в ньому крім номера транспортного засобу відсутні відомості про товаросупровідні документи, які надані декларантом до митного оформлення та які були підставою для переміщення товар, колегія суддів звертає увагу на таке.

З метою підтвердження вартості транспортування товару до митного органу надано рахунок № HL0054 від 16.06.2023р. та інформацію про транспортні витрати № 301 від 19.06.2023р.

Документами підтверджено, що вартість перевезення товару з міста Kayseri (Turkey) до кордону України (пункт пропуску Порубне) складає 2 600 доларів США. З пункту пропуску до с. Мирогоща Друга, Дубенського району 1000 доларів США.

Також, в інформації № 301 від 19.06.2023р., наданій перевізником, є покликання на CMR 331663 від 14.06.2023р., на підставі якої товар ввезено на митну територію України.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до оформлення та змісту рахунку на оплату. Тобто, рахунок є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що рахунок № HL0054 від 16.06.2023р. містить інформацію про транспортний засіб, маршрут та вартість перевезення товару.

На виконання митного законодавства, перевізник надав інформацію про транспортні витрати № 301 від 19.06.2023р., чим підтвердив вартість перевезення товару по маршруту Kayseri (Turkey) до митного пункту пропуску Порубне (Україна) у розмірі 2600,00 USD. Інформація також підтверджує, що перевезення здійснено згідно CMR 331663 від 14.06.2023р.

Отже, наданими декларантом до митного органу документами підтверджуються транспорті витрати, що виключає будь-які сумніви щодо не підтвердження таких відомостей як складової митної вартості товару.

Суд першої інстанції вірно вказав на те, що відсутні підстави ставити під сумнів заявлену декларантом за першим методом митну вартість спірного товару, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, у яких відсутні розбіжності щодо вартості товару чи ознаки підробки, вони містять достатньо відомостей щодо ціни товару, що не спростував апелянт.

Також чинним законодавством не передбачено обов`язку надання декларантом документів про походження товару в попередніх ланцюгах постачання продавця-експортера, що може становити комерційну таємницю, а питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу від імені його власників не входить до компетенції митниці та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі.

З урахуванням наведеного, висновки у оскарженому рішенні про неможливість визнання митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. При цьому, відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, 13 червня 2019 року у справі №820/6315/15 слід зауважити, що вимоги ч.3,ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В п.п. 2, 4 ч.2 ст.55 МК видно, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Верховний Суд у постанові від 8 лютого 2019 року у справі №825/648/17 зазначив, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам п.2, п.4 ч.2 ст.55 МК України, оскільки у ньому, крім номера та дати МД (МД від 20.06.2023р. № 23UA58U8), на підставі якої здійснено розрахунок скоригованої митної вартості товару, будь-яких пояснень щодо коригувань на обсяги партії ідентичних товарів, умов поставки, комерційних умов не наведено.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви митного органу щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митного органу, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.

Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування митним органам митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018р. у справі №815/228/17 дійшов висновків, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що будь-яка інформація, отримана від юридичних осіб носить виключно інформативний характер та не є безумовною рекомендацією митному органу визначати митну вартість інших аналогічних/подібних товарів саме за такою вартістю. Кожна зовнішньоекономічна угода містить свої умови, які погоджуються сторонами. Принцип свободи договорів чітко передбачає, що сторони можуть самостійно визначити вартість товару.

Разом з тим, слід зазначити, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення митний орган повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

ч.7 ст.54 МК України передбачено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі невірно визначено митну вартість товару, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Також суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019р. у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі № 826/2313/16 та 13.06.2019р. у справі № 820/6315/15 колегія суддів зазначає, що вимоги ч.3-ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Митний орган не навів жодних обставин та не надав доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування додаткових документів, зокрема, що позивач в митних деклараціях зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларацій недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, тобто відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Надаючи оцінку доводам апелянта, покладеним в основу прийняття оспорюваних рішень про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, митний орган не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару задекларованого позивачем, враховуючи таке.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Разом з тим, обов`язок органу доходів і зборів обґрунтовувати причини та порядок здійснення коригування митної вартості встановлюється Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, які затверджені наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 598.

Так, відповідно до п.2.1 вказаних Правил № 598, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосування резервного методі (ст.64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при її визначенні. Покликання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначені митної вартості відповідно до положень ст.59, ст.60, ст.64 кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційний умов тощо.

Тобто, рішення про коригування митної вартості не може ґрунтуватись на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару.

Проте, з огляду на те, що позивач надав вичерпні документи на підтвердження митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що у митного органу були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення всіх складових митної вартості імпортованого товару та відомості щодо ціни товару.

Усі документи, надані до митного оформлення позивачем не містять розбіжностей та визначають єдину ціну товару.

Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції, що декларант надав митному органу всі наявні у нього та достатні документи, необхідні для визначення митної вартості товару за основним (першим) методом.

Апеляційний суд наголошує, що Рівненська митниця як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що надані позивачем документи містять істотні розбіжності, в них наявні ознаки підробки, або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю не може бути єдиною та достатньою підставою для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої позивачем митної вартості товару за ціною контракту.

Крім того, враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019р. у справі №826/2313/16, від 13.06.2019р. у справі №820/6315/15, суд зазначив, що вимоги ч.3, ч.4 ст.53 та ч.2 ст.58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Рівненської митниці діяв не у спосіб що визначені законами та Конституцією України. Відповідач в порушення вимог ст.77 КАС України не довів наявність у нього обґрунтованого сумніву у правильності визначення декларантом митної вартості товару за основним методом. Зазначене, в свою чергу, дає підстави вважати, що оспорювані рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови є протиправними, які слід скасувати.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постановах від 27.06.2019р. у справі № 803/667/17, від 02.04.2019р. у справі № 809/784/19, від 06.03.2019р. у справі № 809/278/17, від 20.02.2018 р. у справі № 809/1884/1. від 09.10.2018 у справі № 826/24835/15, від 24.01.2019р. у справі № 820/636/17, від 21.01.2020р. у справі № 812/2336/14, від 13.02.2020р. у справі № 810/1175/16, від 26.01.2021р. у справі № 826/13892/16).

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 460/17323/23- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 07.02.2024р.