Справа № 520/24276/23
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

09 лютого 2024 р. справа № 520/24276/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання без повідомлення (виклику) осіб справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявниця, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про: 1) визнання протиправною відмову в.о. начальника відділу Центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 25 серпня 2023 року № 01-21/081 у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 з адреси: АДРЕСА_1 ; 2) зобов`язання Слобожанську селищну раду Чугуївського району Харківської області в особі центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області зняти з реєстрації місця проживання громадянина ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Аргументуючи ці вимоги зазначила, що органом місцевого самоврядування протиправно відмовлено у знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , оскільки обмеження передбачені п.16 частини 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та п.14 «Питання запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні» затвердженого розпорядження КМУ від 24.02.2022 р. №181-р., не поширюються на власників житла приватної власності, у даному випадку, на позивача.

Відповідач, Слобожанська селищна рада Чугуївського району Харківської області (далі за текстом - владний суб`єкт, селищна рада, орган місцевого самоврядування) з поданим позов не погодився, надав відзив на позов, в якому зазначив, що зняти із задекларованого/зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , на час воєнного стану, неможливо, оскільки у останнього відсутній дозвіл від Чугуївського РТЦК та СП Харківської області для зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявниця є громадянином України та є власницею житлового будинку з надвірними будівлями , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 01.07.2021р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до Витягу відділу Центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області №1205 від 01.09.2023р. про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації: 22.05.2019 року.

Отже, ОСОБА_2 є повнолітньою особою та військовозобов`язаним.

Заявниця через свого представника звернулась до відділу Центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області з заявою щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

25.08.2023 року відділом Центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області листом від 25.08.2023р. №01-21/1081 відмовлено в задоволенні заяви щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 з огляду на відсутність дозволу військового комісара, обґрунтовуючи надання такого дозволу вимогами п.16 частини 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та п.14 «Питання запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні» затвердженого розпорядження КМУ від 24.02.2022 р. №181-р.

Стверджуючи про протиправність поведінки суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті і перевіряючи відповідність закону оскарженого волевиявлення владного суб`єкта, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суд зазначає, що зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) відбувається шляхом звернення до відділу Центр надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області та його віддалених робочих місць з пред`явленням документів, визначених "Порядком декларування та реєстрації місця проживання", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року № 265 (далі - Порядок), Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом 7 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021№1871-IX передбачено, що орган реєстрації - це виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Таким чином, Слобожанська селищна рада Чугуївського району Харківської області є органом державної влади, на який указаним Законом покладено виконання функцій органу реєстрації.

Отже, Слобожанська селищна рада Чугуївського району Харківської області як суб`єкт владних повноважень вправі прийняти рішення про відмову в реєстрації місця проживання виключно з підстав, передбачених законом.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» разом із заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), що подається у паперовій формі, така особа подає паспортний документ особи, а також у випадках та порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України, - військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Стосовно дитини віком до 14 років подається також свідоцтво про народження.

Згідно з п.п. 1-3 ч. 13 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації приймає рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, якщо: 1) особа подала не в повному обсязі передбачені цим Законом документи (відомості) або документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є недійсним; 2) відомості реєстру територіальної громади не відповідають відомостям у поданих особою документах або відомостях; 3) за зняттям із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів.

Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Відповідно до п.п. 1-5 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: 1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5; 2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується); 3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи; 4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.

Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 в Україні було введено воєнний стан, який наразі триває.

Указом Президента України від 24.02.2022р. №65/2022 "Про загальну мобілізацію", який затверджено Законом України від 03.03.2022р. №2105-ІХ, оголошено загальну мобілізацію, строк загальної мобілізації наразі не сплинув.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 року №181-р "Питання запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні", відповідно до пункту 1 статті 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні, затверджений план запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні, пунктом 14 якого передбачено, що на час введення воєнного стану за рішенням військового командування заборонено громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міноборони, СБУ чи Службі зовнішньої розвідки, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу СБУ чи Служби зовнішньої розвідки; обмеження проходження альтернативної (невійськової) служби.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану (крім іншого): забороняти громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи Службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України; обмежувати проходження альтернативної (невійськової) служби.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 2 статті 38 Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" органи реєстрації місця проживання чи перебування осіб (крім випадків, передбачених Кабінетом Міністрів України) зобов`язані здійснювати реєстрацію за місцем проживання або перебування чи зняття з реєстрації призовників, військовозобов`язаних та резервістів лише в разі наявності в їхніх військово-облікових документах позначок відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України відповідно про зняття з військового обліку або про перебування на військовому обліку за місцем проживання.

Таким чином, спірні відносини виникли під час дії режиму воєнного стану, під час дії якого призовникам, військовозобов`язаним та резервістам заборонено змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України.

У спірних правовідносинах, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовозобов`язаним громадянином України, а тому на нього розповсюджується заборона змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу військового комісара або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України.

Заявницею до відділу ЦНАП не було надано відповідний дозвіл про зняття гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з задекларованого/зареєстрованого місця проживання.

Вказане позивачем не заперечується.

Враховуючи дії режиму воєнного стану в Україні та вимоги пункту 16 частини 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та пункту 14 "Питання запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні" затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 року №181-р, Слобожанською селищною радою Чугуївського району Харківської області як органом реєстрації правомірно відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на відсутність відповідного дозволу військового комісара.

Стосовно твердження позивача про те, що вказані норми та обмеження не поширюються на власників житла приватної власності, які звертаються із заявою про зняття іншої особи (яка не є співвласником) із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), суд зазначає, що при оскарженні дій суб`єкта владних повноважень будь-якою зацікавленою особою має бути подано повний пакет документів, що передбачений законодавством, зокрема, у спірних правовідносинах, у тому числі і військово-облікові документи громадянина.

У протилежному випадку захист права власника на вільне користування належним житлом або на припинення користування цим житлом іншими способами повинен здійснюватися у порядку цивільного судочинства шляхом пред`явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Окрім того, у даному конкретному випадку суд зважає на публічний інтерес суспільства у належному військовому обліку військовозобов`язаних громадян, а тому не знаходить підстав для обтяження суб`єкта владних повноважень обов`язком зняти з реєстрації військовозобов`язаного громадянина України чоловічої статті, оскільки це призведе до порушення правил військового обліку.

Додатково суд зазначає, що згідно наданих відповідачем пояснень та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 06.09.2023 р. право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , позивачу не належить. Власником вказаного об`єкту нерухомого майна з 06.09.2023р. є ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, серії та номер 2078, виданого 06.09.2023р. приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С.

Таким чином, позивачем втрачено право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, а тому вимоги позову не спрямовані на захист порушеного права позивача.

Отже, в даному випадку не має порушеного публічного права, яке підлягає захисту в порядку КАС України.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом", у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей".

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Наведене засвідчує відсутність факту порушеного права (ущемленого інтересу) заявниці, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам сторін та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; вичерпно реалізував юридичні механізми з`ясування об`єктивної істини.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов залишити без задоволення.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева