Справа № 420/16704/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/16704/23

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

повний текст судового рішення

складено 13.10.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Ступакової І.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року за позовом ОСОБА_1 до інспектора прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділенні інспекторів прикордонної служби «Шегині» майстер сержанта ОСОБА_2 , інспектора прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Львів» штаб-сержант ОСОБА_3 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до інспектора прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділенні інспекторів прикордонної служби «Шегині» майстер сержанта Артема Ендзевича (надалі - позивач-1), інспектора прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Львів» штаб-сержант ОСОБА_3 (надалі - позивач-2), в якому просив:

1. Визнати протиправними рішення інспектора прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби «Шегині» майстер сержанта ОСОБА_2 та скасувати рішення про відмову у перетині державного кордону України;

2. Визнати протиправним рішення інспектора прикордонної служби - вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю і відділення прикордонної служби відділу прикордонної служби «Львів» штаб-сержанта ОСОБА_3 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасувати рішення про відмову у перетині державного кордону України.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 18.06.2023 року на міжнародному автомобільному пункті пропуску «Шегині» відповідачем-1 було прийнято рішення про відмову позивачу в перетині державного кордону на виїзд з України та тимчасово обмежено у праві виїзду з України з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, згідно ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Постанови КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», з посиланням на надання на паспортному контролі всіх необхідних документів. Також 18.06.2023 року позивач намагався перетнути кордон на потязі через інший пункт пропуску пункт контролю «Львів», однак і там також отримав рішення відповідача-2 про відмову в перетині державного кордону із зазначенням однієї з підстав для відмови, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до статті 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону. Позивач вважає незаконними винесені відносно нього рішення про відмову в перетині державного кордону, посилаючись на те, що в нього були законні підстави для виїзду за кордон, як водія-волонтера Громадської організації «МІСТО СИЛИ» при виконанні волонтерського завдання на підбір, отримання та ввезення транспортного засобу на територію України на підставі наказу цієї громадської організації №68/23 від 16.06.2023 року згідно якого, позивач, як волонтер відряджався з 17 червня по 08 липня 2023 року, з урахуванням часу перебування у дорозі, до м.Варшава (Польша) задля проведення переговорів з представниками організації SE Trade 8 Logistocs GamsbH щодо залучення гуманітарної допомоги для забезпечення потреб цивільного захисту населення Херсонської області, згідно встановленими критеріями, а також подальшої доставки цієї допомоги на територію України в якості гуманітарної допомоги.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 року залучено до участі в справі в якості другого відповідача військову частину НОМЕР_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 року залучено Громадську організацію «Місто сили» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача до участі у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Старюк В.А. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи керівник ГО «Місто сили» Гілін Є.О. у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, додатково зазначивши, що випадок пана ОСОБА_1 є непоодиноким, коли представники Державної прикордонної служби на власний розсуд, в порушення чинного законодавства та очевидної логіки, створюють штучні перешкоди волонтерам у виїзді за межі країни з метою виконання конкретних волонтерських завдань. Крім того, вказує на те, що ГО «Місто сили» налічує понад 100 постійних волонтерів, і згідно відповіді Держмитслужби №19/19-02-02/8.19/375 від 22.01.2024 року станом на 18.01.2024 року ГО «Місто сили» було здійснено 144 поставки вантажів в якості гуманітарної допомоги, і позивач у 2024 році здійснив черговий виїзд за межі України та доставив і передав ще одну автівку для потреб ЗСУ, що підтверджено долученим до відзиву актом приймання-передачі від 30.01.2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно документу, який має назву «Підтвердження волонтера» №2 від 18.07.2022 року (а.с.15) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є волонтером Громадської організації «МІСТО СИЛИ» (головний гуманітарний штаб в місті-герої Херсоні) та здійснює волонтерську діяльність за такими напрямками: надання допомоги громадянам, які постраждали внаслідок правових режимів надзвичайного та воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії росії, у результаті соціальних конфліктів, нещасних випадків, внутрішньо переміщеним особам. Волонтер, зазначений в цьому листі, має права та законодавчі гарантії, передбачені Законом України «Про волонтерську діяльність». Прохання надавати волонтеру посильну допомогу у питаннях, що стосуються виконання ним покладених на нього завдань з допомоги громадянам.

Зазначений документ з назвою «Підтвердження волонтера» №2 від 18.07.2022 року підписаний головою Громадської організації «МІСТО СИЛИ» ОСОБА_4 та скріплений печаткою.

Матеріали справи містять копію листа Громадської організації «МІСТО СИЛИ» від 17.06.2023 року №8-С (а.с.16) на адресу компетентних органів, органів державної влади України, Львівської митниці, Одеської митниці, Вінницької митниці, Чернівецької митниці «Щодо гуманітарної місії ГО «МІСТО СИЛИ» (місто Херсон) та підтвердження повноважень Саакяна В.Г.» наступного змісту:

«Просимо вашого сприяння та допомоги у забезпеченні швидкого перетину державного кордону України волонтером ГО «МІСТО СИЛИ» ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області 13.04.1999 року, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) та ввезення ним на митну територію України гуманітарних вантажів, в тому числі, транспортних засобів, від благодійників з Швейцарії, Німеччини, Молдови, Польщі, Румунії та інших країн Європейського союзу, Шенгенської угоди та Сполученого Королівства.

ОСОБА_1 є спеціалістом з діагностування технічного стану колісних транспортних засобів і фактично закордоном здійснює пошук та підбір автівок, які надалі купуються ГО «МІСТА СИЛИ» та партнерськими організаціями для забезпечення гуманітарних потреб України та підтримки ЗСУ.

Отримувачем гуманітарних вантажів є ГО «МІСТО СИЛИ» (код 44255691), яке у свою чергу, після інвентаризації здійснює їх розподілення та передачу цивільному населенню та захисникам, в залежності від запитів, призначення для потреб.

У разі ввозу на територію України транспортних засобів для БФ, ГО та ЗСУ, нами буде подано додатковий лист».

У разі виникнення додаткових питань чи уточнень, зазначені засоби зв`язку.

Відповідно до наказу ГО «МІСТО СИЛИ» від 16.06.2023 року №68/23 «Про направлення у відрядження» (а.с.17), наказано відрядити волонтера ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , FB НОМЕР_4 ) у службове відрядження до м.Варшава (Польща) задля проведення переговорів з представником організації SE Trade & Logistocs GamsbH щодо залучення гуманітарної допомоги для забезпечення потреб цивільного населення Херсонської області, згідно з встановленими критеріями, а також подальшої доставки цієї допомоги на територію України в якості гуманітарної допомоги. Строк відрядження 22 дні, з 17 червня по 08 липня 2023 року, з урахуванням часу перебування в дорозі.

Матеріали справи містять Волонтерське завдання на підбір, отримання та ввезення транспортного засобу на територію України від 16.06.2023 року (а.с.18-19), відповідно до якого ГО «МІСТО СИЛИ» поставлено волонтерське завдання для громадянина України волонтера ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме: здійснити тимчасовий виїзд за межі території України до Республіки Польща, Варшава наявними силами та засобами, з метою проведення переговорів з представником організації SE Trade & Logistocs GamsbH щодо залучення гуманітарної допомоги для забезпечення потреб цивільного населення Херсонської області, згідно з встановленими критеріями, а також подальшої доставки цієї допомоги на територію України в якості гуманітарної допомоги.

У Волонтерському завданні, також, встановлені умови та критерії виконання.

18.06.2023 року відповідач-1 прийняв рішення від 18.06.2023 року про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку (а.с.11-12) відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку із Законом України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», якого тимчасово обмежено у праві виїзду з України у зв`язку з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Постанови КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль відповідні документи.

В цей же день, відповідач-2 прийняв рішення від 18.06.2023 року про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку (а.с.13-14) відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», а також ПКМУ №57 зі змінами від 02.05.2023 року тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до статті 20 Закону України «Про державну прикордонну службу України» відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону.

Cуд першої інстанції вірно визначив обсяг нормативно-правового регулювання, яке підлягає застосуванню при вирішенні даного спору.

Згідно із ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому Указом Президента України від 14.03.2022 року за №133/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні, який діє і наразі.

Крім цього, відповідно до п.2 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державній прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України (далі - Правила).

Згідно з п.2 Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Положеннями п.2-8 Правил визначено наступне:

«У разі введення в Україні воєнного стану пропуск водіїв, що здійснюють перевезення медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також населення України, через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за наявності відповідних рішень про виїзд за межі України, виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека.

Рішення про виїзд за межі України водіїв, що здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, приймається Мінінфраструктури або обласними, Київською міською військовими адміністраціями за наявності відповідного обґрунтування щодо обсягів вантажів та кількості транспортних засобів, необхідних для їх перевезення, у листах від будь-якого з таких органів, підприємств, установ, організацій, закладів: військових, правоохоронних органів; військових адміністрацій; медичних закладів; відправників чи отримувачів гуманітарної допомоги.

Рішення про виїзд за межі України, яке дає можливість перетину державного кордону, приймається на строк не більше шести місяців.

Мінінфраструктури або обласні, Київська міська військові адміністрації надсилають до Адміністрації Держприкордонслужби рішення про виїзд за межі України зазначених в абзаці першому цього пункту осіб для врахування під час їх виїзду за межі України.

Особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 30 календарних днів з дня перетину державного кордону.

У разі перевищення строків перебування осіб за кордоном та/або зміни мети виїзду за кордон, що встановлені цим пунктом, Мінінфраструктури та військові адміністрації скасовують своє рішення про виїзд за межі України відповідних осіб протягом семи робочих днів з моменту встановлення фактів зазначених порушень.

У разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Міністерство розвитку громад, території та інфраструктури України прийняло наказ від 25.05.2023 року №444 «Про затвердження переліку водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану» (а.с.20), яким, відповідно до пункту 2-8 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (із змінами), з метою здійснення заходів з безперебійного транспортування вантажів для потреб Збройних Сил України, медичних та гуманітарних вантажів, наказано:

« 1. Затвердити перелік водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану, строком на три календарних місяці.

2. Департаменту дорожніх і авіаційних перевезень, розвитку туризму та безпеки на транспорті забезпечити доведення наказу до відома Адміністрації Державної прикордонної служби України.».

До наказу від 25.05.2023 року №444 додано перелік водіїв, які здійснюють перевезення для потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також медичних вантажів, вантажів гуманітарної допомоги автомобільними транспортними засобами, для надання можливості виїзду за межі України в умовах правового режиму воєнного стану (а.с.23-24), і до цього переліку включений також і ОСОБА_1 (ГО «МІСТО СИЛИ»).

Міністерство розвитку громад, території та інфраструктури України направило в адресу Адміністрації Державної прикордонної служби України лист від 29.05.2023 року №4458/27/14-23 (а.с.21-22), до якого долучило, в тому числі, і наказ від 25.05.2023 року №444.

Як зазначає позивач, і це не заперечується відповідачем у заявах по суті справи, для перетину державного кордону ОСОБА_1 , крім паспорта громадянина України для виїзду за кордон, надав документи, що підтверджують його службове відрядження, як волонтера, до м.Варшава (Польща) з 17 червня по 08 липня 2023 року.

Викладена військовою частиною НОМЕР_1 позиція щодо спірних рішень про відмову у перетині державного кордону України полягає в тому, що повідомлена позивачем при перетині кордону інформація не збігалась з наданими ним документами, і позивач не надав документи на певну підставу для виїзду за кордон. З цих підстав ВЧ НОМЕР_1 вважає, що надані позивачем 18.03.2023 року документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, прийняти рішення про надання позивачу дозволу на перетин державного кордону України, а тому спірні рішення прийняті правомірно на підставі останнього абзацу п.2-8 Правил.

Аналогічна позиція також відображена військовою частиною НОМЕР_1 і в апеляційній скарзі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення навів взаємовиключні висновки, які не дають колегії суддів можливості чітко визначити позицію суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позову.

Зокрема, суд першої інстанції зазначив наступне:

«Суд зазначає, що такі накази є рішеннями уповноваженого органу в розумінні п.2-8 Правил, а тому повинні були бути враховані посадовими особами відповідача при розгляді питання можливості перетину ОСОБА_1 державного кордону. Незважаючи на зазначене, посадові особи відповідача вказані рішення не враховували та безпідставно відмовили позивачу у перетині державного кордону на підставі п.2-8 Правил».

В подальшому суд першої інстанції наводить такий висновок:

«Проаналізувавши наведе вище в контексті встановлених обставин в справі, а також враховуючи те, що позивач при перетині державного кордону рухався в пішому порядку, що, в свою чергу, суперечить меті перетину державного кордону, яка повинна бути здійснена з метою перевезення гуманітарної допомоги, суд дійшов висновку про те, що відповідачем правомірно прийнято спірне рішення.»

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанцій таким вимогам не відповідає, оскільки ґрунтується на взаємовиключних висновках стосовно прийнятих відносно позивача спірних рішеннях про відмову у перетині державного кордону України.

Надаючи оцінку спірним рішенням відповідача-1 та відповідача-2 про відмову позивачу у перетині державного кордону, колегія суддів виходить з того, що такі рішення є індивідуально-правовими актами, які впливають та права, свободи та інтереси, як позивача, так і ГО «МІСТО СИЛИ», а тому повинні відповідати вимогам, визначеним статтею 2 КАС України.

Обґрунтованість таких рішень, в силу ст.2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, чого в цій справі відповідачем зроблено не було.

Однак у спірному рішенні відповідача-1 з посиланням на певні норми чинного законодавства лише викладені загальні формулювання про відсутність підстав на право перетинання державного кордону та ненадання надати на паспортний контроль відповідних документів, без зазначення конкретних причин, які зумовили відмову у пропуску через державний кордон, як то: недостатність чи дефектність якогось конкретного документу, повідомлення позивачам інформації про себе та/або мету своєї поїздки, яка не відповідає наданим позивачем документам, тощо.

Як вже зазначено вище, останнім абзацом п.2-8 Правил передбачено, що у разі непідтвердження мети поїздки уповноважені службові особи Держприкордонслужби відмовляють особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному частиною 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль».

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Наведені положення Порядку та Закону також вимагають, щоб рішення про відмову у перетинанні державного кордону на підставі п.2-8 Правил було обґрунтованим та містило опис конкретних причин для такої відмови.

Зазначення в рішенні про відмову у перетинанні державного кордону конкретних причин для такої відмови необхідно для того, щоб особа, якій було відмовлено у перетині кордону, мала б можливість відповідним чином скорегувати свою правову поведінку з метою недопущення таких порушень в майбутньому.

Однак зміст спірного рішення відповідача-1 не дає можливості чітко з`ясувати, в чому саме полягають причини для відмови позивачу у перетині державного кордону.

Лише у відзиві на позов зазначено, що повідомлена позивачем під час перетину державного кордону інформація не збігалась з наданими ним документами.

В той же час, в ході судового розгляду ВЧ НОМЕР_1 не зазначила, в чому саме полягає така невідповідність з урахуванням наданих позивачем документів та включення позивача до вищевказаного переліку водіїв, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад, території та інфраструктури України від 25.05.2023 року №444, і на виконання вимог ст.77 КАС України не підтвердила факт такої невідповідності будь-якими доказами.

При цьому, ні у відзиві на позов, ні в апеляційній скарзі апелянт не заперечує проти того, що на день винесення спірних рішень позивач був включений до вищевказаного переліку водіїв, який затверджений наказом Міністерства розвитку громад, території та інфраструктури України від 25.05.2023 року №444, а також не заперечує апелянт і того, факту, що під час здійснення спроб переткнути державний кордон України 18.06.2023 року, позивач, окрім діючого паспортного документу громадянина України для виїзду за кордон, надав «Підтвердження волонтера» №2 від 18.07.2022 року, лист ГО «МІСТО СИЛИ» від 17.06.2023 року №8-С, наказ ГО «МІСТО СИЛИ» від 16.06.2023 року №68/23 «Про направлення у відрядження» та Волонтерське завдання на підбір, отримання та ввезення транспортного засобу на територію України від 16.06.2023 року.

Відсутність у спірному рішенні відповідача-1 та у заявах по суті справи будь-якого обґрунтування відхилення наданих позивачем документів та не зазначення того, в чому саме полягала невідповідність повідомленої позивачем інформації наданими ним документами, дає колегії суддів підстави для висновку про неправомірність спірного рішення відповідача-1 внаслідок його необґрунтованості та невмотивованості, що, в свою чергу, надає суду підстави для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування цього рішення відповідача-1.

При цьому колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивач при перетині державного кордону рухався в пішому порядку, то це суперечить меті перетину державного кордону, яка повинна бути здійснена з метою перевезення гуманітарної допомоги.

Як вже зазначено вище, волонтерське завдання позивача передбачало підбір, отримання та ввезення транспортного засобу на територію України.

Оскільки відповідно до документів про відрядження позивач виїжджав у відрядження один, то є цілком очевидним, що для виконання вказаного волонтерського завдання позивач повинен був виїхати за межі України не як водій, керуючи транспортним засобом, оскільки транспортний засіб позивач повинен був підшукати за межами України і вже в якості водія доставити його в Україну.

Відповідно, спроби позивача переткнути державний кордон 18.06.2023 року в пішому порядку та на потягу не суперечили тій меті, з якою позивач виїжджав у відрядження як волонтер.

Що стосується спірного рішення відповідача-2, то з його змісту слідує, що воно прийнято у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

Відповідно до п.13 Правил під час здійснення прикордонного контролю уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону використовують бази даних Держприкордонслужби про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Держприкордонслужби, яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені та втрачені паспортні документи, а також інші передбачені законом бази даних.

Отже, підставою для спірного рішення відповідача-2 стало внесення до бази даних Державної прикордонної служби України відомостей про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду з України попереднім рішенням відповідача-1.

Відповідно, спірне рішення відповідача-2 за своє суттю є похідним від спірного рішення відповідача-1, і його правомірність напряму залежить від правомірності спірного рішення відповідача-1.

Враховуючи, що внесене до бази даних Державної прикордонної служби України спірне рішення відповідача-1 про тимчасове обмеження позивача у праві виїзду з України визнано колегією суддів неправомірним з наведених вище підстав, то прийняття на його підставі спірного рішення відповідач-2 також не може вважатися правомірним.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що суд першої інстанції прийняв вірне по суті рішення про задоволення позовних вимог, але виклав мотивувальній частині оскаржуваного рішення як помилкові висновки щодо обставин справи, так і взаємовиключні висновки стосовно предмету спору, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року змінити в частині підстав для задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія І.Г. Ступакова