Справа № 160/17502/22
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/17502/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року

у адміністративній справі № 160/17502/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року задоволено частково позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, а саме, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення форми «ш» від 10.12.2018 року № , яким до ОСОБА_2 застосовані штрафні санкції у розмірі 10458,25 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб за землю, а також визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_2 пені у розмірі 17520,06 грн та зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити інформацію про пеню у розмірі 17520,06 грн. з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 .

В іншій частині заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , які стосуються визнання протиправним та скасування рішення начальника Західно-Донбаського управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року про опис майна, що перебуває у власності платника податків ОСОБА_2 , код НОМЕР_1 , у податкову заставу, а також зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30435538 від 22.02.2019 року про встановлення обтяження у вигляді податкової застави на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений на підставі рішення № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року та Акту опису майна № /3/35 від 20.02.2019 року, шляхом подання заяви про припинення обтяження і виключення вказаного запису про реєстрацію податкової застави з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом відмовлено.

За результатом перегляду рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року на підставі апеляційних скарг ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 року скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року, а адміністративний позов залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року за результатом розгляду у порядку письмового провадження касаційного скарги ОСОБА_1 скасовано постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 року, а справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Переглядаючи оскаржуване рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року після повернення справи з Верховного Суду, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для скасування судового рішення апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд стало порушення норм процесуального права, на які посилається ОСОБА_1 у касаційній скарзі і які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у даній справі. А саме, Верховний Суд діючи в межах касаційної скарги визнав, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ч.3 ст.317 КАСУ не зазначив обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка стосується поновлення строку звернення позивача до суду ухвалою від 06 лютого 2023 року, і тим самим допустив порушення норм процесуального права, оскільки свої висновки про неповажність підстав пропуску строку звернення позивача до суду обґрунтував лише шляхом переоцінки обставин щодо дотримання строку звернення й підстав поважності пропуску такого строку, які вже були оцінені і враховані судом першої інстанції, але при цьому, суд апеляційної інстанції не спростував наведені в ухвалі від 06 лютого 2023 року висновки суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на мотивування Верховним Судом своїх висновків тим, що погодився з наведеними в ухвалі про поновлення строку від 06 липня 2023 року обґрунтуванням, а саме з тим, що позивачка остаточно довідалася про існування податкового боргу у свого померлого чоловіка з моменту отримання листів ДПС України від 14 вересня 2022 року №7056/б/99-00-13-04-09 та від 23 вересня 2022 року № 50271/б/04-36-13-08-11, а належних, достовірних і достатніх доказів про те, що позивач раніше дізналася про існування вказаних у спадкодавця податкового боргу та податкової застави, матеріали справи не містять. Крім того, Верховний Суд акцентував увагу на тому, що оскаржувані акти індивідуальної дії прийняті податковим органом відносно померлого чоловіка позивача та про їх існування, остання могла дізнатися після вступу у спадщину та успадкування зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого суду, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення фактичних обставин і правильність застосування до них норм матеріального права, колегія суддів вирішуючи по суті виниклий у цій справі встановила про наступне.

Позивачем оскаржено в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції у зв`язку з непогодженням з висновками суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій заявлено про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняття нового рішення про відмову в задоволені позову, і одним із доводів апеляційної скарги відповідача зазначено обставини щодо порушення позивачем строку звернення до суду.

Як встановлено судом та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який перебував на податковому обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області, як фізична особа-підприємець (ІПН НОМЕР_1 ) та податкова адреса якого згідно даних облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2016-2020 роки є: АДРЕСА_2 , а на 2011-2015 роки є: АДРЕСА_3 . При цьому, відповідно до копії паспорту ОСОБА_2 адреса його місця реєстрації з 1992 року є: Дніпропетровська область, село Герасимівка без зазначення найменування вулиці та номеру будинку, а відповідно до даних з Державного реєстру фізичних осіб платників податків (центральний рівень) місце проживання ОСОБА_2 є: АДРЕСА_4 .

Встановленим також є той факт, що ОСОБА_2 за свого життя було укладено з Юр`ївською районною державною адміністрацією два договори оренди земельної ділянки від 22.04.2010 року та від 01.02.2010 року, в яких вказана адреса ОСОБА_2 : Дніпропетровська область, село Герасимівка без зазначення найменування вулиці та номеру будинку, та які зареєстровані у відділі Держкомзему у Юр`ївському районі Дніпропетровської області 31.01.2010 року та відповідно 01.02.2010 року, а їх передача оформлена актами приймання-передачі об`єктів оренди, копії яких містяться у матеріалах справи.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 стала позивач, яка прийняла спадщину, що підтверджується копіями свідоцтвом про право власності від 11.03.2020 року та від 05.02.2021 року, які містяться у матеріалах справи та у відповідності до яких позивач успадкував нерухоме майно. При цьому, свідоцтво про право спадщини за законом на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , нотаріусом Монашко Н.О., яким відкрито спадкову справу № 26/2019 видано не було. Водночас, приватним нотаріусом Монашко Н. П. було направлено лист № 91/02-14 від 08 грудня 2020 року (вх. № 149195/10 від 14 грудня 2020 року) до податкового органу, в якому приватний нотаріус просила надати згоду на видачу свідоцтва про право на власність на частку в спільному майні подружжя на житловий будинок на ім`я дружини померлого ОСОБА_2 . Вказаний запит направлявся у зв`язку з тим, що при вчинені нотаріальних дій по заведенній 11 липня 2019 року спадкової справи № 26/2019 до майна ОСОБА_2 було виявлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно податкову заставу, а саме, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно запису про обтяження № 30435538 від 22 лютого 2019 року знаходиться у податковій заставі із забороною відчуження.

Як встановлено за матеріалами справи, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 податковий орган відповідно до ст.1281 ЦК України направленим до завідуючого Юр`ївської держаної нотаріальної контори листом від 29.08.2019 року № 99828/10/04-36-54-60 заявляв вимоги до спадкоємців ОСОБА_2 у розмірі 142 795,59 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у цій справі.

Вирішуючи спір у цій справі суд першої інстанції встановив, що податковим органом ОСОБА_2 було нараховано податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки, що підтверджується податковими повідомленнямирішеннями № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн.; № 14398-0000 від 14.06.2016 року на суму 44 443,96 грн.; № 14399-0000 від 14.06.2016 року на суму 29 269,52 грн.; № від 13.07.2017 року на суму 4 878,25 грн.; № від 13.04.2017 року на суму 7 407,33 грн.; № -0410 від 17.04.2018 року на суму 4878,25 грн.; № -0410 від 17.04.2018 року на суму 7407,33 грн.

Вказані вище податкові повідомленнярішення № 4663-04 від 30.06.2015 року № 4662-04 від 30.06.2015 року - направлялися ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_3 , повернулося податковому органу з відміткою органу поштового зв`язку про причини невручення. Податкові повідомлення-рішення № 14398-0000 від 14.06.2016 року, № 14399-0000 від 14.06.2016 року, № від 13.07.2017 року, № від 13.04.2017 року, № -0410 від 17.04.2018 року, № -0410 від 17.04.2018 року - направлялися за адресою: АДРЕСА_3 , та були вручені ОСОБА_2 22.07.2016 року, 22.07.2016 року, 04.07.2017 року, 04.07.2017 року, 23.06.2018 року, 23.08.2018 року. Податкове повідомленнярішення від 10.12.2018 року № направлялося ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , та повернулося податковому органу з відміткою органу поштового зв`язку про причини невручення.

Крім того, відповідач було сформовано податкову вимогу форми Ф від 02.09.2014 року № 4932-25, яка направлялася ОСОБА_2 , а на підставі акту камеральної перевірки від 20.11.2018 року № 66576/04-36-54-50/ НОМЕР_1 було винесено податкове повідомлення рішення № від 10.12.2018 року, яким нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10 458,25 грн. При цьому, внаслідок несплати сум податкового боргу начальник Західно-Донбаського управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийняв рішення № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року про опис майна, що перебуває у власності платника податків ОСОБА_2 , код НОМЕР_1 , у податкову заставу, на підставі яого було складено 20.02.2019 року Акт опису майна № /3/35 та внесено інформацію про податкову заставу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача, як спадкоємця померлого чоловіка ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, перейшли грошові зобов`язання померлої особи, що свідчить про наявність у неї права на оскарження рішень (дій чи бездіяльності) податкового органу, що у цій справі не є спірним питанням та фактично є підтвердженим під час попереднього розгляду даної справи як судом першої та апеляційної інстанції, так і Верховним Судом.

Спірним у цій справі стало перш за все питання строку звернення позивача до суду за захистом своїх прав, що перевірялося судом першої інстанції у встановленому КАС України порядку.

Зокрема, у зв`язку з тим, що позивач звернувшись до суду 03 листопада 2022 року з позовом одночасно просила поновити строк звернення до адміністративного суду, обґрунтовуючи підстави його пропуску тим, що про оскаржувані рішення податкового органу вона дізналася в серпні 2022 року після отримання адвокатом інформації з державного реєстру, а 02 грудня 2022 року відповідачем було подано до суду першої інстанції клопотання про залишення позову без розгляду на підставі частин третьої, четвертої ст.123 КАС України, Дніпропетровським окружним адміністративним судом 06 лютого 2023 року у відкритому судовому засіданні за участі представників позивача і відповідача розглядалося клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, внаслідок чого була постановлена ухвала, якою клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду задоволено і поновлено строк звернення з до суду з позовом та відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без розгляду.

При постановленні ухвали від 06 лютого 2023 року, судом першої інстанції враховано, що строк звернення з даним позовом до суду становить шість місяців з моменту, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Оскільки позивачка є спадкоємцем померлого чоловіка та прийняла спадщину, що підтверджується копіями свідоцтв про право власності від 11 березня 2020 року та від 05 лютого 2021 року, які містяться у матеріалах справи, у відповідності до яких позивач успадкувала нерухоме майно, а ДПС України повідомив позивача про існування податкового боргу у ОСОБА_2 та про відмову визнання податкових зобов`язань ОСОБА_2 безнадійним податковим боргом листом від 14 вересня 2022 року №7056/б/99-00-13-04-09 та листом від 23 вересня 2022 року № 50271/б/04-36-13-08-11 суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка саме з моменту отримання вказаних вище листів остаточно довідалася про існування податкового боргу у ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції обговорив та правильно критично оцінив доводи відповідача про те, що позивач повинна була довідатися про існування податкового боргу та податкової застави у її померлого чоловіка на момент прийняття спадщини, оскільки лист відповідача від 29 серпня 2019 року № 99828/10/04-36-54-60 та лист нотаріуса від 08 грудня 2020 року № 91/02-14 не були адресовані безпосередньо позивачу, а сам відповідач не надав суду доказів того, позивач був обізнаний про існування вказаних вище двох листів, також як і не надав суду доказів ознайомлення позивача нотаріусом у момент прийняття спадщини про існування у спадкодавця податкового боргу та податкової застави.

Суд апеляційної інстанції в свою чергу не надав належної оцінки вказаним висновкам суду першої інстанції та не спростував наведені в ухвалі від 06 лютого 2023 року висновки суду першої інстанції, а лише як зазначеного Верховним Судом, в порушення норм процесуального права переоцінив обставини щодо дотримання строку звернення й підстави поважності пропуску такого строку, які вже були оцінені і враховані судом першої інстанції, що саме і стало підставою для скасування постанови Третього апеляційного адміністративного суду, з направленням справи на новий розгляд.

Оскільки основним завдання Верховного Суду є тлумачення закону як спосіб забезпечення однакового застосування закону всіма судами на території держави, а вказівки суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, колегія суддів спираючись на положення ст.2, ст.5, ст.6, ст.9, ст.ст.121-123, ст.238, ст.240, ст.293, ст.294, ст.308, ст.317, ст.319 КАС України повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав у даному спірному випадку для поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом у цій справі, про що також фактично зазначено і Верховним Судом у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2023 року при скасування постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 року яким було скасовано рішення суду першої інстанції, а позов ОСОБА_1 залишено без розгляду повністю у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що визначені оскаржуваним у цій справі податковим повідомленням-рішенням грошові зобов`язання/податковий борг та нарахована сума пені, безпосередньо стали стосуватися позивача після закінчення строку прийняття спадщини. До того ж, право позивача на оспорювання в адміністративному порядку виникло після прийняття спадщини, тобто, коли грошові зобов`язання та/або податковий борг спадкодавця стали грошовими зобов`язаннями та/або податковим боргом спадкоємців. Відповідно, строк оскарження у судовому порядку визначених оскаржуваним у цій справі податковим повідомленням-рішенням грошові зобов`язання/податковий борг та нарахованої суми пені, слід обчислювати з моменту отримання позивачем листів ДПС України від 14 вересня 2022 року №7056/б/99-00-13-04-09 та від 23 вересня 2022 року № 50271/б/04-36-13-08-11.

За наведених вище обставин та з урахування висловленої у цій справі позиції Верховного Суду, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було задоволено клопотання позивача та поновлено строк звернення з позовом до суду з даним позовом ухвалою від 06.02.2023 року заперечення проти якої не було включено до апеляційної скарги відповідача, що в свою чергу, виходячи з положення ст.308 КАС України та меж перегляду судом апеляційної інстанції справи, позбавляє апеляційну інстанції права здійснювати переоцінку висновків суду першої інстанції, яким ухвалою 06 лютого 2023 року вирішено питання щодо строків звернення до суду, а відповідачем під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції ці висновки не спростовані.

Оскільки при попередньому розгляді даної справи судом апеляційної та касаційної інстанції не обговорювалися по суті заявлені позивачем та вирішенні судом першої інстанції вимоги ОСОБА_1 щодо протиправності і скасування податкового повідомлення рішення форми «ш» від 10.12.2018 року № та дій Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування пені, а також рішення начальника Західно-Донбаського управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року про опис майна у податкову заставу, і зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30435538 від 22.02.2019 року про встановлення обтяження у вигляді податкової застави на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений на підставі рішення № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року та Акту опису майна № /3/35 від 20.02.2019 року колегія суддів вважає за необхідне в апеляційному порядку перевірити оскаржуване позивачем та відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 за життя мав податковий борг у розмірі 142 795,59 грн., що складається з податкового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб у розмірі 114 817,28 грн., 10 458,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій та 17 520,06 грн. пені; податковий борг сформувався на підставі наступних податкових повідомлень рішень № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн.; № 14398-0000 від 14.06.2016 року на суму 44 443,96 грн.; № 14399-0000 від 14.06.2016 року на суму 29 269,52 грн.; № від 13.07.2017 року на суму 4 878,25 грн.; № від 13.04.2017 року на суму 7 407,33 грн.; № -0410 від 17.04.2018 року на суму 4878,25 грн.; № -0410 від 17.04.2018 року на суму 7407,33 грн.; № від 10.12.2018 року у розмірі 10 458,25 грн. та нараховано пеню у розмірі 17 520,06 грн.

ОСОБА_2 за життя частково сплачував податковий борг у 2016, 2017 та 2018 роках; внесені ним суми йшли в рахунок погашення боргу минулих років (податкові повідомлення рішення № 13386-04 від 30.06.2014 року, № 13387-04 від 30.06.2014 року, № 4662-04 від 07.08.2015 року та № 4663-04 від 07.08.2015 року (частково).

Крім того, податковим органом була сформована та направллялася на адресу померлого чоловіка позивача податкова вимога форми «Ф» від 02.09.2014 року № 4932-25. На підставі акту камеральної перевірки від 20.11.2018 року № 66576/04-36-54-50/ НОМЕР_1 відповідачем прийнято було податкове повідомленнярішення № від 10.12.2018 року, яким нарахував штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10 458,25 грн.

Внаслідок не сплати сум податкового боргу начальник Західно-Донбаського управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийняв рішення № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року про опис майна, що перебуває у власності платника податків ОСОБА_2 , код НОМЕР_1 , у податкову заставу. 20.02.2019 року відповідачем було складено Акт опису майна № /3/35, а нформацію про податкову заставу внесено і до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження.

Оскільки після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно, позивач як спадкоємець повиннна погасити податковий борг за рахунок майна, яке отримано у спадщину, податковий орган у порядку статті 1281 ЦК України направляв до завідуючого Юр`ївською державної нотаріальної контори лист від 29.08.2019 року № 99828/10/04-36-54-60, яким заявлено вимоги у розмірі 142 795,59 грн. до спадкоємців ОСОБА_2 . Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Н.П. в свою чергу надіслав податковому органу 14.12.2020 року лист від 08.12.2020 року № 91/02-14 з проханням надати згоду на видачу свідоцтва на право власності на частку в спільному майні подружжя на об`єкт нерухомості, що перебуває у податковій заставі, на ім`я дружини померлого ОСОБА_2 , проте, відповідач листом від 31.12.2020 року № 120187/10/04-36-13-08-21 відмовив у знятті заборони на відчуження майна померлого, яке перебуває у податковій заставі.

Як встановлено судом першої інстанції, податковий орган за життя ОСОБА_2 не звертався до суду з позовом про стягнення податкового боргу з ОСОБА_2 .

Обговорюючи доводи позивача про те, що грошові зобов`язання, які визначені податковими повідомленнями-рішеннями № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн.; № 4662-04 від 30.06.2015 року на суму 37 036,63 грн.; № 14398-0000 від 14.06.2016 року на суму 44 443,96 грн.; № 14399-0000 від 14.06.2016 року на суму 29 269,52 грн.; № від 13.07.2017 року на суму 4 878,25 грн.; № від 13.04.2017 року на суму 7 407,33 грн.; № -0410 від 17.04.2018 року на суму 4878,25 грн.; № -0410 від 17.04.2018 року на суму 7407,33 грн., а також форми «ш» від 10.12.2018 року № про застосування штрафні санкції у розмірі 10 458,25 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб за землю, не є узгодженими через те, що відповідач не направляв їх на адресу ОСОБА_2 , чим порушив приписи пунктів 59.1, 59.3 ст.59 та пунктів 95.1-95.3 ст.95 ПК України, суд першої інстанції звернув увагу, що усі вказані вище податкові повідомленнярішення направлялися ОСОБА_2 , але направлені на адресу: АДРЕСА_3 , податкові повідомлення-рішення № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн. та № 4662-04 від 30.06.2015 року на суму 37036,63 грн., а також направлене на адресу: АДРЕСА_4 податкове повідомлення рішення від 10.12.2018 року № - були повернуті податковому органу з відміткою органу поштового зв`язку про невручення, а відповідно, ОСОБА_2 не були отримані.

За наведених обставин, аналізуючи положення п.42.1, п.42.2, п.42.4 ст.44, п.58.3 ст.58, ст.66 Податкового кодексу України, п.99 п.106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009 р.№270 суд першої інстанції обгрунтовано акцентовано увагу на тому, що сам факт невірного зазначення податкової адреси платника податків у податкових повідомленнях-рішеннях № 14398-0000 від 14.06.2016 року на суму 44 443,96 грн.; № 14399-0000 від 14.06.2016 року на суму 29 269,52 грн.; № від 13.07.2017 року на суму 4 878,25 грн.; № від 13.04.2017 року на суму 7 407,33 грн.; № -0410 від 17.04.2018 року на суму 4878,25 грн.; № -0410 від 17.04.2018 року на суму 7407,33 грн., не може слугувати єдиною та достатньою підставою для висновку про направлення даних податкових повідомленьрішень на невірну (іншу) податкову адресу платнику податків, оскільки з інших доказів, а саме, повідомлень про вручення поштових відправлень, є доведеним, що вказані повідомлення-рішення є належно врученими ОСОБА_2 , оскільки останній їх отримав, підтверджується долученими до матеріалів справи копіями повідомлень про вручення рекомендованих поштових відправлень з підписом особи про отримання поштової кореспонденції, а позивачем не доведено протилежне.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно визнав, що податкові повідомлення-рішення від 10.12.2018 року № на суму 10458,25 грн., № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн. та № 4662-04 від 30.06.2015 року на суму 37 036,63 грн. не вважаються належним чином врученими ОСОБА_2 , а відповідно, вказане у даних податкових повідомленнях-рішеннях грошове зобов`язання не вважається узгодженим.

При цьому, судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги надані відповідаячем копії конвертів із відміткою відділення поштового зв`язку про причини невручення ОСОБА_2 вказаних вище двох податкових повідомлень-рішень, у якості належних та допустимих доказів направлення цих двох податкових повідомлень-рішень, оскільки податкова адреса ОСОБА_2 за даними податкового органу та паспортом ОСОБА_2 є суперечливою та відрізняється у документах, що надані податковим органом та позивачем.

Також суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв у якості належних та допустимих доказів направлення податкової вимоги форми «ф» від 02.09.2014 року № 4932-25 копію конверту із відміткою відділення поштового зв`язку про причини невручення, оскільки податкова адреса ОСОБА_2 за даними податкового органу та паспортом ОСОБА_2 є суперечливою та відрізняється у документах, що надані податковим органом та позивачем; судом під час розгляду справи не встановлено, що податковий орган саме вручив ОСОБА_2 податкову вимогу, тому що згідно п.59.1 ПК України податкова вимога направляється платнику податків в порядку, який передбачений для направлення податкових повідомлень рішень.

Погоджується судова колегія також з висновками суду першої інстанції в частині, яка стосується сформованої відповідачем та направленої на адресу ОСОБА_2 податкової вимоги, яка виходячи з аналізу підпунктів 14.1.153, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14, пункту 59.3 статті 59, пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України за своєю юридичною природою та призначенням має на меті інформування платника податків про суму узгодженого грошового зобов`язання, яке не було ним сплачено у встановлений строк, та непогашеної пені, а також про обов`язок їх погасити, факт виникнення податкової застави та можливі негативні наслідки непогашення податкового боргу у встановлений пунктом 95.2 статті 95 ПК України строк у вигляді вжиття контролюючим органом примусових заходів з його погашення, передбачених главою 9 Розділу ІІ ПК України.

Судом обгрунтовано було наголошено, що податкова вимога лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону, а обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу. Якщо ж таке право виникло і контролюючий орган розпочав дії з реалізації своєї компетенції по вжиттю заходів з погашення податкового боргу, то воно в подальшому не може бути нівельовано, а правомірність вжитих заходів може бути перевірена в межах адміністративного або судового оскарження.

За вказаних обставин та спираючись на висловлену Верховним Судом правову позицію у постановах: від 27.10.2022 року по справі № 240/9395/20, від 12.08.2021 року по справі № 804/3642/16, від 14.07.2021 року по справі № 815/2362/17, від 21.09.2018 року по справі №808/3046/16 суд першої інстанції правильно визнав, що суми податкового боргу на підставі податкових повідомлень-рішень № 14398-0000 від 14.06.2016 року на суму 44 443,96 грн.; № 14399-0000 від 14.06.2016 року на суму 29 269,52 грн.; № від 13.07.2017 року на суму 4 878,25 грн.; № від 13.04.2017 року на суму 7 407,33 грн.; № -0410 від 17.04.2018 року на суму 4878,25 грн.; № -0410 від 17.04.2018 року на суму 7407,33 грн. є узгодженим податковим зобов`язанням, який не був погашений ОСОБА_2 .

Разом з тим, обговорюючи правомірність винесеного відповідачем податкового повідомлення-рішення форми «ш» від 10.12.2018 року № , прийнятого на підставі Акту про результати камеральної перевірки від 20.11.2018 року № 66576/04-36-54-50/ НОМЕР_1 , за висновками якого позивач не своєчасно сплатив грошове зобов`язання, яке вказано у податкових повідомленнях-рішеннях № 13386-04 від 30.06.2014 року, № 13387-04 від 30.06.2014 року, № 4662-04 від 07.08.2015 року та № 4663-04 від 07.08.2015 року суд першої інстанції обгрунтовано висновку про його протиправність, оскільки: відповідачнм не надано суду копії податкових повідомлень-рішень № 13386-04 від 30.06.2014 року, № 13387-04 від 30.06.2014 року, № 4662-04 від 07.08.2015 року та № 4663-04 від 07.08.2015 року та доказів їх направлення та вручення позивачу; податкові повідомлення-рішення № 13386-04 від 30.06.2014 року, № 13387-04 від 30.06.2014 року не зберіглися через сплив строків збереження документації з оподаткування згідно наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5; а в акті про результати камеральної перевірки від 20.11.2018 року № 66576/04-36-54-50/ НОМЕР_1 , яким відповідачем самостійно зазначено граничні терміни сплати грошових зобов`язань за 07.10.2015 рік, 30.08.2014 рік, 04.10.2015 рік - міститься описка стосовно дати податкового повідомлення-рішення № 4662-04 та № 4663-04, тобто, замість вірної дати 30.06.2015 року помилково вказано дату 07.08.2015 року.

Відповідно до зазначеного вище, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання правомірним зазначення у Акті перевірки від 20.11.2018 року № 66576/04-36-54-50/ НОМЕР_1 суми податкового боргу позивача і дати граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання.

Судом обгрунтовано також відхилено доводи відповідача про те, що у базі даних податкового органу обліковується податковий борг згідно податкових повідомлень-рішень № 13386-04 від 30.06.2014 року, № 13387-04 від 30.06.2014 року, № 4662-04 від 07.08.2015 року та № 4663-04 від 07.08.2015 року, оскільки підставою для виникнення податкового боргу згідно вимог ПК України є саме податкові повідомлення-рішення, які формуються у письмовому вигляді та повинно бути направлено та вручено платнику податків; інформація у базі даних податкового органу формується на підставі винесених податкових повідомлень-рішень, а тому за відсутності останніх не може вважатися належним та допустимим доказом існування податкового боргу у платника податків.

Правильною колегія суддів визнає оцінку судом першої інстанції доводів відповідача про допущену описку у акті про результати камеральної перевірки від 20.11.2018 року № 66576/04-36-54-50/ НОМЕР_1 в частині дати податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідач не надав суду доказів виправлення зазначеної описки у акті перевірки, а враховуючи, що у відповідача були наявні всі сформовані відносно платника податків податкові повідомлення-рішення, останній мав можливість вірно вказати у акті перевірки дату податкового повідомлення-рішення. А навіть якщо припустити, що у акті камеральної перевірки допущено описку стосовно дати податкових повідомлень-рішень № 4663-04 та № 4662-04, то податкові повідомлення-рішення № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн. та № 4662-04 від 30.06.2015 року на суму 37 036,63 грн. не вважаються належним чином врученими ОСОБА_2 та грошове зобов`язання, що вказане у даних податкових повідомленнях-рішеннях не вважається узгодженим тому, що податковим органом не надано суду доказів саме вручення вказаних вище двох податкових повідомлень-рішень ОСОБА_2 .

За вказаних вище обставин у їх сукупності, судова колегія повністю підтверджує рішення суду першої інстанції в частині, яка стосується визнання протиправним формування відповідачем податкового боргу і винесення податкового повідомленнярішення форми «ш» від 10.12.2018 року № .

Не знаходить судова колегія також підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка стосується дій Головного управління ДФС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_2 пені у розмірі 17 520,06 грн та зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області та виключення інформації, оскільки пеня нарахована згідно податкових повідомлень-рішень № 4662-04 від 07.08.2015 року, № 4463-04 від 07.08.2015 року та від 30.06.2014 року № 13386-04 та від 30.06.2014 року № 13387-04, про направлення та вручення яких позивачу відповідачем доказово суду не підтверджено. Тобто, виходячи з відсутності документів, на підставі яких виникає податковий борг у платника податків згідно податкового кодексу України, адміністративний суд дійсно не має правових підстав визнати правомірним нарахування відповідачем пені у розмірі 17 520,06 грн.

Суд першої інстанції у даному спірному випадку обгрунтовано відхилив доводи відповідача про те, що у базі даних податкового органу обліковується податковий борг згідно податкових повідомлень-рішень № 13386-04 від 30.06.2014 року, № 13387-04 від 30.06.2014 року, № 4662-04 від 07.08.2015 року та № 4663-04 від 07.08.2015 року, оскільки підставою для виникнення податкового боргу згідно вимог ПК України є саме податкові повідомлення-рішення, які формуються у письмовому вигляді та повинно бути направлено та вручено платнику податків; інформація у базі даних податкового органу формується на підставі винесених податкових повідомлень-рішень, а тому за відсутності останніх не може вважатися належним та допустимим доказом існування податкового боргу у платника податків.

Оскільки відповідач не надав суду доказів виправлення допущеної у акті про результати камеральної перевірки від 20.11.2018 року № 66576/04-36-54-50/ НОМЕР_1 описки в частині дати податкового повідомлення-рішення, при тому, що у відповідача були наявні всі сформовані відносно платника податків податкові повідомлення-рішення, що дозволяло йому вірно вказати усю інформацію в акті перевірки, в тому числі і дату податкового повідомлення-рішення, колегія суддів вважає правильним відхилення доводів відповідача з приводу технічної помилки. Тим більш, що у довідці розрахунку пені станом на 08.12.2022 року відповідач також вказав номери та дати податкових повідомлень-рішень: № 4662-04 від 07.08.2015 року та № 4663-04 від 07.08.2015 року. І навіть якщо припустити, що у акті камеральної перевірки допущено описку стосовно дати податкових повідомлень-рішень № 4663-04 та № 4662-04, то і в цьому випадку слід наголосити, що податкові повідомлення-рішення № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24 391,27 грн. та № 4662-04 від 30.06.2015 року на суму 37 036,63 грн. не вважаються належним чином врученими ОСОБА_2 , а вказане у даних податкових повідомленнях-рішеннях грошове зобов`язання, не вважається узгодженим.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів визнає законним та обгрунтованим рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування у цій справі оскаржуваного позивачем податковеого повідомлення-рішення форми «ш» від 10.12.2018 року № , яким до ОСОБА_2 застосовані штрафні санкції у розмірі 10458,25 грн. за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб за землю, а також визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо нарахування ОСОБА_2 пені у розмірі 17520,06 грн

Стосовно спірного у цій питання з приводу безнадійності виниклого на підставі податкового повідомлення-рішення № 4663-04 від 30.08.2015 року податкового боргу сумою 24 391,27 грн. (залишок не сплачених коштів 16 532,64 грн.), суд першої інстанції спираючись на положення п.14.1.152. п.14.1.175. ст.14, п.19-1.1.24 ст.19, п.20.1.29 ст.20, абз.4 п.56.18. п.56.17. ст.56, п.95.1 ст.95, п.101.1. п.101.2. пп.101.2.1. 101.2.2. 101.2.4. 101.2.5. ст.101, п.102.1. п.102.2. п.102.4. п.102.5. ст.102, пп.108-1.2.2. п.108-1.2 ст.108-1 Податкового кодексу України, а також абзацу 10 п.52-2 і п.69, п.69.9 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, дійшов правильних висновків, що податковий борг згідно податкового повідомлення-рішення № 4663-04 від 30.08.2015 року на суму 24 391,27 грн. (залишок не сплачених коштів 16 532,64 грн.), строк сплати якого настав 06.10.2015 року - є безнадійним, оскільки термін сплати грошового зобов`язання, як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву - 06.10.2015, строк давності 1095 днів сплив 07.10.2018 року. Оскільки відповідач не звертався з позовом до суду про стягнення зазначеного податкового боргу, а податкове повідомлення-рішення № 4663-04 від 30.06.2015 року на суму 24391,27 грн. не вважається належним чином врученими ОСОБА_2 - грошове зобов`язання, що вказане у даному податковому повідомленні-рішенні не вважається узгодженим тому, що податковим органом не надано суду доказів саме вручення вказаного вище податкового повідомлення -рішення ОСОБА_2 .

Податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № 14398-0000 від 14.06.2016 року на суму 44 443,96 грн. та № 14399-0000 від 14.06.2016 року на суму 29 269,52 грн., строк сплати яких настав 29.08.2016 року - також є безнадійним з аналогічних викладених вище підстав, оскільки строк давності 1095 днів сплив 30.08.2019 року, відповідач не звертався з позовом до суду про стягнення зазначеного податкового боргу, а факт смерті ОСОБА_2 не впливає на сплив вказаного вище строку давності, оскільки ПК України не передбачено, що смерть платника податку є підставою для зупинення та/або переривання строку давності 1095 днів.

За вказаних обставин суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що відповідач безпідставно не списав безнадійний податковий борг ОСОБА_2 , який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № 14398-0000 від 14.06.2016 року на суму 44 443,96 грн. та № 14399-0000 від 14.06.2016 року на суму 29 269,52 грн. та № 4663-04 від 30.08.2015 року на суму 24 391,27 грн. (залишок не сплачених коштів 16 532,64 грн.), а відповідно, пред`явлені відповідачем до стягнення зі спадкоємця ОСОБА_2 суми податкового боргу, виниклого на підставі податкових повідомлень-рішень № 14398-0000 від 14.06.2016 року на суму 44 443,96 грн. та № 14399-0000 від 14.06.2016 року на суму 29 269,52 грн. та № 4663-04 від 30.08.2015 року на суму 24 391,27 грн. (залишок не сплачених коштів 16 532,64 грн.) є дійсно безпідставними, що у сукупності з вищевикладеними обставинами свідчить про законність та обгрунтованість задоволення судом вимог позивача у цій справі, які стосуються як застосування штрафних санкцій та безпідставності нарахування пені, так і зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області виключити інформацію про пеню у розмірі 17520,06 грн. з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 .

Обговорюючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені вимог позивача щодо протиправності та скасування рішення начальника Західно-Донбаського управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року про опис майна, що перебуває у власності платника податків ОСОБА_2 , та зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30435538 від 22.02.2019 року про встановлення обтяження у вигляді податкової застави на житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , здійсненого на підставі рішення № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року та Акту опису майна № /3/35 від 20.02.2019 року, шляхом подання заяви про припинення обтяження і виключення вказаного запису про реєстрацію податкової застави з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно код , у податкову заставу колегія суддів бере до уваги беззаперечно встановлений та доказово підтверджений факт того, що у ОСОБА_2 існує не погашений та не оспорений податковий борг, і майно на яке накладено податкову заставу не відноситься до майна, яке не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу» та на яке не може бути накладена податкова застава.

Оскільки сам факт перебування майна у спільній сумісній власності не є перешкодою для накладення на це майно податкової застави, а сам акт опису майна по своїй правовій природі не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, бо лише фіксує відповідні обставини і на підставі такого акту не створюються відповідні правовідносини та не порушуються права позивача, колегія суддів не знаходить правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині, і підтверджує висновки суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного позивачем рішення про опис майна у податкову заставу, та про те, що акт опису майна як і дії по його складенню не підпадають під судову юрисдикцію взагалі, в тому числі і не підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції в частині відмови позивачу у зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30435538 від 22.02.2019 року про встановлення обтяження у вигляді податкової застави на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , здійснений на підставі рішення № 18723/10/04-36-54-60 від 20.02.2019 року та Акту опису майна № /3/35 від 20.02.2019 року, шляхом подання заяви про припинення обтяження і виключення вказаного запису про реєстрацію податкової застави з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки за ОСОБА_2 та позивачем, як його спадкаємцем, є наявний податковий борг, який не погашений та не спростований у встановленому ПК України порядку, а сам лише факт не зазначення у акті опису майна балансової вартості та не проведення оцінки такого майна відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не може слугувати єдиною та достатньою правовою підставою для припинення податкової застави за наявності у платника податків не погашеного податкового боргу, окрім того, право податкової застави згідно вимог ст.88.2 ПК України виникає згідно ПК України та не потребує письмового оформлення.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів визнає законними та обгрунтованими висновки суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційних скарг позивача та відповідача, що є підставою для залишення без задоволення вимог апеляційних скарг та залишенню без змін рішення суду першої інстанції

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року залишити без змін

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов