Справа № 520/31943/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 р. Справа № 520/31943/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Рубан В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/31943/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення змісту й обсягу позовних вимог, в силу 9 КАС України, є диспозитивним правом позивача. Тобто, позивач формує позовні вимоги на власний розсуд, а не на розсуд суду. Отже, позивач обрав спосіб захисту порушеного права на власний розсуд, так як він вважає найбільш ефективним у конкретному випадку. Також зазначив, що спір у цій справі стосується виключно права позивача на нарахування та виплату його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, і не стосується розміру належних виплат. Зауважив, що на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем у вказаний судом строк через систему Електронний суд подано заяву від 17.11.2023 щодо сплати судового збору з обґрунтуванням суми сплаченого судового збору за подання позову немайнового характеру в розмірі 858,88 грн. та неможливості визначити ціну позову немайнового характеру, оскільки спір стосується саме права позивача на нарахування та виплату йому суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо особи, уповноваженої на визначення розміру відшкодування суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначив, що повноваження щодо визначення розміру відшкодування суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належать органу, який виносить рішення по суті спору після встановлення таких юридично значимих обставин, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом у даній справі, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.06.2019 року по 28.10.2023 року;

- зобов`язати Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.06.2019 року по 28.10.2023 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023р. позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з моменту отримання ухвали.

Повідомлено позивача про можливість виправлення недоліків позовної заяви шляхом подачі до суду:

- документ про сплату судового збору за вимогу майнового характеру в розмір визначеному з урахуванням норм Закону України "Про судовий збір".

- уточнену позовну заяву, в якій конкретизувати позовні вимоги, вказавши яку суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належить нарахувати та виплатити.

Копію вказаної ухвали отримано представником позивача в електронному кабінеті 14.11.2023 р.

17.11.2023 на виконання вищевказаної ухвали суду першої інстанції від 13.11.2023 позивач через систему "Електронний суд" подав заяву щодо сплати судового збору, в якій обґрунтував суму сплаченого судового збору за подання позову немайнового характеру у розмірі 858,88 грн. та неможливість визначити ціну позову немайнового характеру, оскільки спір стосується права позивача на нарахування та виплату йому суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також позивач зазначив, що довідка про розмір середнього заробітку не є необхідною для вирішення позовних вимог, однак суд не позбавлений можливості витребувати її у відповідача, якщо дійде висновку про інше. Щодо необхідності конкретизувати позовні вимоги, позивач вказав, що визначення змісту й обсягу позовних вимог, в силу статті 9 КАС України, є диспозитивним правом позивача. Таким чином, він обрав спосіб захисту порушеного права на власний розсуд, так як він вважає найбільш ефективним у конкретному випадку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 позовну заяву повернуто позивачу з підстав невиконання вимог суду, визначених в ухвалі від 13.11.2023.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, наведеними в ухвалі суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями ч.5 ст.5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Статтею 171 КАС України передбачені дії, які зобов`язаний здійснити суддя після отримання позовної заяви. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст.171 КАС України, суддя з`ясовує відповідність позовної заяви вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Статтею 160 КАС України передбачено вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, яка стандартизує структуру позовної заяви, а саме: містить перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), які дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

Статтею 161 КАС України встановлено документи, що додаються до позовної заяви.

За правилами ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч.2 ст.169 КАС України).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу (ч.3 ст.169 КАС України).

Позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п.1 ч.4 ст.169 КАС України).

Колегією суддів встановлено, що, звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач обрав спосіб захисту, зокрема, шляхом визнання протиправною бездіяльність Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.06.2019 року по 28.10.2023 року та зобов`язання Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.06.2019 року по 28.10.2023 року.

З приводу вимог суду про необхідність уточнити позовні вимоги та зазначити розмір середнього заробітку, колегія суддів зазначає наступне.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Водночас предмет позову кореспондує зі способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, колегія суддів зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає способам, визначеним у статті 5 КАС України.

У своїй заяві, поданій на виконання вимог ухвали суду від 13.11.2023, позивач, зокрема, наголошував, що за обставин цієї справи спірні правовідносини склалися не з приводу розміру суми середнього заробітку, не з приводу щодо стягнення вже нарахованої але не виплаченої суми середнього заробітку та не з приводу відшкодування шкоди. Спір стосується саме права позивача на нарахування та виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В свою чергу, ціна позову визначається лише щодо майнових вимог, тобто тих вимог, які мають грошову оцінку. Довідка про розмір середнього заробітку не є необхідною для вирішення позовних вимог, однак суд не позбавлений можливості витребувати її у відповідача, якщо дійде висновку про інше.

Колегія суддів зауважує, що між сторонами існує спір щодо здійснення відповідачем належним чином розрахунку при звільненні позивача. Повноваження щодо визначення розміру відшкодування суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні належать органу, який виносить рішення по суті спору після встановлення таких юридично значимих обставин, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини. З огляду на обраний позивачем в цій частині спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити відповідні суми, а не шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у твердій сумі, визначити належну до виплати позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період на стадії подання позовної заяви не вбачається можливим.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, відповідно до положень ст.173 КАС України, є завданням підготовчого провадження.

У разі, якщо суд дійде висновку, що довідка про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є необхідною для вирішення позовних вимог, суд не позбавлений можливості витребувати її у відповідача.

Щодо вимог суду надати документ про сплату судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі визначеному з урахуванням норм Закону України "Про судовий збір", судова колегія зазначає наступне.

Спір у цій справі стосується виключно права позивача на нарахування та виплату його середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і не стосується розміру належних виплат, тобто є позовом немайнового характеру. Тому, разом із позовною заявою позивач надав до суду документ про сплату судового збору у сумі 858,88 грн.

З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає, що вимога суду першої інстанції надати документ про сплату судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є необґрунтованою.

При цьому, колегія суддів зауважує, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ч. 4 ст.9 КАС України) полягає насамперед в активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує, якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтями 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, Європейським судом з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, №47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, № 35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Kutic v. Croatia, заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним. Для того щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справах Bellet v. France та Nunes Dias v. Portugal).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain)

Відтак, колегія суддів констатує, що ухвалюючи судове рішення про повернення позовної заяви у зв`язку із неусуненням недоліків, суд першої інстанції не урахував суть спірних правовідносин, у зв`язку із чим помилково застосував до спірних правовідносин п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За правилами ч. 1 ст.320 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання та є підставою для скасування ухвали суду та направлення справи на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 по справі № 520/31943/23 - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко