Справа № 160/30289/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2024 року м. Дніпросправа № 160/30289/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 (суддя першої інстанції Єфанова О.В.) в адміністративній справі №160/30289/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання протиправною бездіяльність та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи Центр пробації в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Державної установи Центр пробації (Код , юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) щодо нездійснення повного розрахунку на час звільнення та не виплати на користь начальника Кам`янського районного відділу №1 філії Державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області, підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 18 893 гривень (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три гривні) 24 копійки;

стягнути з Державної установи Центр пробації (Код , юридична адреса: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, буд. 81) на користь начальника Кам`янського районного відділу №1 філії Державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області, підполковника внутрішньої служби Доценко Лілії Анатоліївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 18 893 гривень (вісімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто три гривні) 24 копійки.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 позовну заяву повернуто на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Суд, в порядку ч. 2 ст. 312, п. 3 ч. 1 ст. 294, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2023 року позовну заяву залишено без руху для надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності підстав його пропуску та надання відповідних доказів.

Представник позивачки надала заяву про усунення недоліків в якій зазначила щодо строків звернення до суду, що після проведеного 25.11.2022 року ДУ Центр пробації з позивачем розрахунку при звільненні, остання вважала, що отримала усі належні їй до виплати кошти під час звільнення, оскільки відомості щодо здійсненого розрахунку установою не надавались або інших даних, що можуть свідчити про обізнаність позивача із порушенням його прав. Між тим, ОСОБА_1 лише у жовтні місяці 2023 року дізналась про те, що до виплаченої їй установою суми при звільненні не було включено грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, а саме, після постановлення Дніпропетровським окружним адміністративним судом рішення від 16.10.2023 року по справі №160/21092/23, остання вчерговий раз звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вже для корегування її подальших дій з призначення пенсії за вислугу років, й саме тоді дізналась інформацію відносно проведених виплат, сум та розрахунків ДУ Центр пробації" з нею за весь час роботи та при звільненні. У зв`язку з чим ОСОБА_1 не могла раніше знати, що її права порушуються, тобто, що в розрахунок при звільненні позивачу не була врахована та виплачена грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна. 01 листопада 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Яловою Ю.О. було направлено на адресу Державної установи Центр пробації адвокатський запит на отримання інформації, щодо нарахування та виплати Державною установою Центр пробації на користь начальника Кам`янського районного відділу №1 філії Державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області, підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року за №578 Про забезпечення речовим майном персоналу державної кримінально-виконавчої служби затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально - виконавчої служби, який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами (додаток). 08 листопада 2023 року на електрону адресу адвоката Ялової Ю.О. від Державної установи Центр пробації надійшов лист-відповідь на вказаний запит за підписом директора ОСОБА_2 від 02.11.2023 року №156-ЗПІ, згідно з яким повідомлено, що згідно з абзацом 2 п. 22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою КМУ від 14.08.2013 №578, грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Станом на 06.11.2023 рік бюджетні асигнування на виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна відсутні (додаток). Тобто, тільки 08.11.2023 року при отриманні листа-відповіді від Державної установи Центр пробації, ОСОБА_1 стало фактично та документально відомо, що відповідач не виплатив та не збирається їй виплачувати грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, у зв`язку з відсутністю у розпорядника бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, тому саме з цього моменту, як позивач дізналась про порушення своїх прав та реалізувала своє право на звернення до суду.

Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених положень ст. 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Разом із тим, такі правовідносини регулюються ст. 233 КЗпП України, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення ст. 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 року у справі № 460/17052/21, від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, від 25.04.2023 року у справі № 380/15245/22.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій не повно встановив обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду із позовом у цій справі, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно наказу Державної Установи «Центр Пробації» від 23.11.2022 року № 629/к «Про особовий склад» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено зі служби на підставі п.5 ст.23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Також, у вказаному наказі Державної Установи «Центр Пробації» від 23.11.2022 року №629/к, зазначено про всі виплати, які необхідно здійснити при звільненні.

Разом з тим, зазначений вище наказ не містить інформації щодо нарахування та виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 .

Стосовно суми нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, остання була проінформована згідно довідки Державної установи «Центр пробації» № 603 від 22.11.2022 року.

Тобто, при проведенні ДУ Центр пробації розрахунку з позивачем при звільненні повинні були виплачені усі належні ОСОБА_1 до виплати кошти під час звільнення, разом з грошовою компенсацією за належні до видачі предмети речового майна.

Відповідно до банківської виписки по картковому рахунку позивача, розрахунок при звільнення з позивачем був проведений 25.11.2022 року однією сумою, з якої не надається можливості встановити які виплати входили до неї та розмежувати суми усіх виплат здійснених позивачу під час звільнення.

Будь-якого письмового повідомлення про виплату ОСОБА_1 всіх сум або розрахунку з яких саме сум складається виплата позивачеві коштів, що належать працівникові при звільненні, позивач від відповідача не отримувала.

Отже, після проведеного 25.11.2022 року ДУ «Центр пробації» з позивачем розрахунку при звільненні, остання вважала, що отримала усі належні їй до виплати кошти під час звільнення, оскільки відомості щодо здійсненого розрахунку установою не надавались або інших даних, що можуть свідчити про обізнаність позивача із порушенням його прав.

ОСОБА_1 лише у жовтні місяці 2023 року дізналась про те, що до виплаченої їй установою суми при звільненні не було включено грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, а саме, після постановлення Дніпропетровським окружним адміністративним судом рішення від 16.10.2023 року по справі №160/21092/23, остання в черговий раз звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вже для корегування її подальших дій з призначення пенсії за вислугу років, й саме тоді дізналась інформацію відносно проведених виплат, сум та розрахунків ДУ Центр пробації з нею за весь час роботи та при звільненні.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 не могла раніше знати, що її права порушуються, тобто, що в розрахунок при звільненні позивачу не була врахована та виплачена грошова компенсація за належні до видачі предмети речового майна.

01 листопада 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Яловою Ю.О. було направлено на адресу Державної установи «Центр пробації» адвокатський запит на отримання інформації, щодо нарахування та виплати Державною установою «Центр пробації» на користь начальника Кам`янського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року за №578 «Про забезпечення речовим майном персоналу державної кримінально-виконавчої служби» затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально- виконавчої служби, який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

08 листопада 2023 року на електрону адресу адвоката Ялової Ю.О. від Державної установи «Центр пробації» надійшов лист-відповідь на вказаний запит за підписом директора ОСОБА_2 від 02.11.2023 року №156-ЗПІ, згідно з яким повідомлено, що згідно з абзацом 2 п. 22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально- виконавчої служби, затвердженого постановою КМУ від 14.08.2013 №578, грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Станом на 06.11.2023 рік бюджетні асигнування на виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна відсутні.

Отже, оскільки тільки 08.11.2023 року при отриманні листа-відповіді від Державної установи «Центр пробації», ОСОБА_1 стало фактично та документально відомо, що відповідач не виплатив грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, у зв`язку з відсутністю у розпорядника бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду.

ОСОБА_1 до 08.11.2023 року відомості щодо здійсненої виплати при звільненні не надавались та не було й ознайомлено позивача із здійсненими розрахунками сум виплат при звільненні. У наказі про звільнення позивача також відсутні відомості про надання останній будь-яких розрахунків або інших даних, що можуть свідчити про обізнаність позивача із порушенням її прав.

Також колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.05.2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22.07.2021 року у справі № 340/141/21, від 16.09.2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12.09.2022 року у справі № 120/16601/21-а.

Постановою Великої палати Верховного Суду від 05.12.2018 року в справі № П/9901/736/18 встановлено, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірниий формалізм при вирішенні питання щодо прийняття скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

На підставі наведеного колегія суддів констатує, що суд першої інстанції не вжив усіх, визначених законом, заходів та не встановив усі фактичні обставини, що мають значення для правильного прийняття процесуального рішення у цій справі на стадії відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачу через пропущення останньою строку звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню, а матеріали адміністративного позову направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 312 КАС України вказано, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 в адміністративній справі №160/30289/23 скасувати

Справу направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 29 січня 2024 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 лютого 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров