Справа № 200/5471/23
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року справа №200/5471/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г.,

секретар судового засідання - Кобець О.А.,

за участю: позивача - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 200/5471/23 (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Донецької обласної прокуратури про стягнення матеріальної, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до держави України в особі Донецької обласної прокуратури, в якому, з урахуванням уточненого позову, просила:

- стягнути з держави України в особі Донецької обласної прокуратури матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої частини заробітної плати, а саме, посадового окладу визначеного за ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 25.01.2017 року по 15.03.2021 року включно, складає: 1035118 грн.;

- стягнути з держави України в особі Донецької обласної прокуратури заподіяну моральну шкоду у розмірі 500000 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі згідно п.1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду. Апелянт вважає, що позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, відповідає вимогам статей 160, 161, 172 КАС України.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про лату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірив доводи апеляційної скарги, і дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Позивач звернулася до суду з позовом до держави України в особі Донецької обласної прокуратури, в якому, з урахуванням уточненого позову, просила: стягнути з держави України в особі Донецької обласної прокуратури матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої частини заробітної плати, а саме, посадового окладу визначеного за ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», завданої положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, що визнані неконституційними, за період з 25.01.2017 року по 15.03.2021 року включно, складає: 1035118 грн.; стягнути з держави України в особі Донецької обласної прокуратури заподіяну моральну шкоду у розмірі 500000 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, дійшов висновку, що з аналізу позовної заяви вбачається, що позивач не заявляє вимоги про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а лише просить стягнути матеріальну шкоду у вигляді заробітної плати; крім того, позовна заява не містить доводів стосовно того, що стягнення матеріальної шкоди у вигляді заробітної плати заподіяно протиправним рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача. З огляду на те, що позивачем не заявлені вимоги щодо оскарження рішення, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а стягненню матеріальної та моральної шкоди не передували протиправні рішення, дії та бездіяльність відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства України та врахував правову позицію в постанові Донецького апеляційного суду від 03.07.2023 року у справі № 226/395/22.

Такий висновок суду першої інстанції не погоджує апеляційний суд, з огляду на таке.

За ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду (п.п. 2, 7, 8 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За змістом вказаних статей, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас, на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи. При цьому, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відтак, обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Якщо справа щодо пов`язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один з цих судів за вибором позивача.

За ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч. 6 ст. 21 КАС України).

Отже, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою і підсудні одному адміністративному суду.

Підсудність справ, які пов`язані між собою, має місце у випадку їх тісного взаємозв`язку, наявність якого дозволяє розглянути усі вимоги в одному процесі. Вона застосовується також тоді, коли встановлюється, що позовна заява підлягає розгляду адміністративним судом, який розглядає іншу, пов`язану з ним адміністративну справу. Таким чином, створюються ліпші умови для дослідження усіх фактичних матеріалів справи, виявляються дійсні обставини, права і обов`язки сторін.

Частиною 1 статті 21 КАС України встановлюється правило, згідно з яким вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Наприклад, ЦК України передбачає обов`язок відшкодування заподіяної моральної шкоди (ст. 23, ст. 1167), шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (ст. 1173) тощо.

У справах про відшкодування шкоди підсудність є альтернативною, тобто закон надає позивачу право вибирати один з зазначених судів, що уповноважені розглядати справи про відшкодування шкоди. Так, якщо вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, не заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, відповідні справи вирішуються у порядку цивільного або господарського судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Таким чином, суду необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Сутність публічної служби полягає в трьох аспектах: у функціональному аспекті вона постає як діяльність з метою виконання загально-державних завдань управління; в інституційному-окреслює певне коло осіб, оскільки виконання публічних справ становить їх соціальну функцію; у юридичному - охоплює правове регулювання особливих публічно-правових, службових відносин.

Поняття «публічного службовця» необхідно розглядати через запропоновані юридичною наукою та практичною ознак. Це, зокрема, зайняття посад в органі публічної влади, виконання завдань держави (громади) в межах покладених на них обов`язків і наданих прав, фінансування з державного або місцевого бюджету.

Згідно трудової книжки позивач у спірний період працювала на посаді прокурора Красноармійської місцевої прокуратури, Селидівського відділу Красноармійської місцевої прокуратури.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про прокуратуру».

У преамбулі Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зазначено, що цей Закон визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

За ч.ч. 1, 2 статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок.

Предметом цього позову є стягнення шкоди у вигляді недоотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу, визначеного за ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» та похідні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Спори щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання заробітних плат, обов`язкових виплат при звільненні є публічно-правовими, виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням заявлених позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується проходження позивачем публічної служби, що обумовлює виплату посадового окладу у відповідному розмірі.

Апеляційним судом згідно ч. 5 ст. 242 КАС України враховано висновки Верховного суду в постанові від 04.11.2021 року у справі № 320/12827/20.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори з приводу прийняття на публічну службу, її проходження чи звільнення, на відміну від спорів щодо оскарження рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи здійснює орган, з яким виник спір, у конкретних правовідносинах з позивачем владні управлінські функції. Для визначення юрисдикції спору з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку із чим - прийняттям, проходженням або звільненням виник спір.

Тобто заявлений у цій справі позов, пов`язаний з невиплатою заробітної плати у відповідному розмірі, є таким, що пов`язаний з проходженням та звільненням з публічної служби, якою є перебування на посаді прокурора, тому повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Враховуюче наведене, за фактичних обставин цієї справи, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини у справі підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що спір у цій справі є спором між учасниками публічно-правових відносин, стосується публічно-правових відносин саме з позивачем, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у цих правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції.

За встановлених обставин та норм процесуального закону в їх сукупності, суд апеляційної інстанції не погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, в порушення норм ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд першої інстанції врахував висновки щодо застосування норм права в постанові апеляційного суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права, внаслідок чого ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 195, 238, 241, 250, 310, 315, 317, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі № 200/5471/23 за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Донецької обласної прокуратури про стягнення матеріальної, моральної шкоди - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повний текст постанови складений 7 лютого 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв