Справа № 440/9004/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кукоба О.О.

09 лютого 2024 р. Справа № 440/9004/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, -

В с т а н о в и в:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 року задоволено вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .

Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано наказ ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області від 22.06.2023 № 670-ОД «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.

При ухваленні указаного судового рішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції не вирішувалось.

25.09.2023 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій позивач самостійно зменшила суму судових витрат на правову допомогу з 20 800 грн. до 15 000 грн. До заяви додала: копії договору про надання правничої допомоги з додатками від 28.06.2023 року; акту прийому передачі правових послуг від 22.09.2023 року; квитанції; докази направлення відповідачу. (т. 2 а.с. 10-11).

02.10.2023 року від ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області надійшло клопотання про зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги (т. 2, а.с. 23-27).

Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.10.2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, а саме, стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області суму витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.

Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд першої інстанції, виходив з того, що підготовлені адвокатом у цій справі процесуальні документи не потребують значних затрат часу для їх складення, та зважаючи на заперечення представником відповідача розміру витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності та пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 12 000 грн.

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням суду, ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області подано апеляційну скаргу, в якій з посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким залишити заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. без задоволення.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги відповідач зазначив, що витрати на правничу допомогу є неспівмірними та завищеними, виходячи, зокрема, з того, спірні правовідносини не вирізняються своєю складністю та з питання вирішення подібних правовідносин судами напрацьовано судову практику .

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зауважує, що апелянт в апеляційній скарзі не заперечує щодо належності та допустимості доказів щодо надання правової допомоги та її вартості, а заперечення стосуються лише неспівмірності з наданими адвокатом послугами та складністю справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до протокольної ухвали від 16.01.2024 року у зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми відшкодування суд має врахувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги б/н від 28.06.2023 року, укладеного між позивачем та адвокатом Грущанським В.О.; узгодження погодинної вартості роботи адвоката (додаток до договору від 28.06.2023 року про надання правової допомоги); попередній розрахунок вартості послуг на правову допомогу (додаток № 2 до договору від 28.06.2023 року про надання правової допомоги); акт прийому-передачі до договору про надання правової допомоги від 28.06.2023 року; квитанцію до прибуткового касового ордера № 22/09-03 від 22.09.2023 року.

Пунктом 1.1. договору про надання правової допомоги від 28.06.2023 року передбачено, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором щодо оскарження наказу ГУ Держпродспоживслужби в Полтавській області «Про накладення дисциплінарного стягнення» від 22.06.2023 року № 670-ОД.

Відповідно до пунктів 4.3, 4.4. договору вартість гонорару адвоката становить 10 000 грн., з розрахунку не менше 2 000 грн.за одну годину роботи адвоката. Гонорар повинен бути сплачений в повному обсязі до 30.06.2023 року. Участь адвоката в судовому засіданні становить 1 600 грн., що сплачується в день судового засідання.

Згідно з пунктом 4.6 договору визначений угодою гонорар може бути в наступному змінений адвокатом у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути визначено відповідно до даної угоди. Визначений сторонами гонорар не може бути меншим за мінімальний розмір гонорару, встановлений відповідно до Рекомендацій.

Відповідно до додатку до договору від 28.06.2023 року про надання правової допомоги позивач та адвокат Грущанський В.О. узгодили :

- вартість години гонорару (підготовка, написання заяв по суті та з процесуальних питань, ознайомлення з матеріалами справи) -2 000 грн.;

- норми витрат часу для суду першої інстанції: опрацювання наданих документів за сторінку формату А 5 хвилин; написання заяв по суті від 3 годин за кожну заяву; підготовка процесуальних клопотань від 1 години за кожну заяву; участь у справі по факту.

Відповідно до додатку № 2 до договору від 28.06.2023 року про надання правової допомоги позивач та адвокат Грущанський В.О. узгодили попередній розрахунок вартості роботи адвоката по справі № 440/9004/23: опрацювання матеріалів справи 2 год. 4 000 грн.; підготовка та написання позову 3 год. 6 000 грн.; відповіді на відзив 2 год. 4 000 грн.; підготовка та написання заяви з процесуальних питань 1 год. 2 000 грн.; участь в судових засіданнях 3 засідання 4 800 грн.

Як вбачається з акту прийому передачі до договору про надання правової допомоги б/н від 22.09.2023 року, адвокат виконав, а клієнт прийняв:

1. Аналіз та вивчення документів, в тому числі написання позовної заяви по справі № 440/9004/23 витрати часу 300 хв., з розрахунку 2000 грн. за одну годину, сума за весь час роботи становить 300 : 60 х 2000 грн. = 10 000 грн.;

2. Підготовка та написання відповіді на відзив по справі № 440/9004/23 витрати часу 120 хв., з розрахунку 2000 грн. за одну годину, сума за весь час роботи становить 120 : 30 х 2000 грн. = 4000 грн.;

3. Підготовка та написання процесуальних заяв по справі № 440/9004/23 витрата часу 60 хв., з розрахунку 2000 грн. за одну годину, сума за весь час роботи становить 60 : 60 х 2000 грн. = 2000 грн.;

4. Участь у справі № 440/9004/23 всього 3 судові засідання з розрахунку 1 600 грн. за одне судове засідання, сума за весь час роботи становить 3 х 1600 грн. = 4800 грн.

Загальна сума наданих послуг з правової допомоги становить 20 800 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 22/09-03 від 22.09.2023 року, адвокат Грущанський В.О. прийняв від ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 28.06.2023 року та акту прийому передачі про надання правової допомоги від 22.09.2023 року 15 000 грн.

Позивач у заяві про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, самостійно зменшила суму судових витрат на правову допомогу з 20 800 грн. до 15 000 грн.

Колегія суддів враховує, що акт прийому передачі до договору про надання правової допомоги б/н від 22.09.2023 року містить опис робіт, виконаних при надані правничої допомоги позивачу в ході розгляду даної справи, а надані заявником документи, на переконання суду, у своїй сукупності підтверджують факт витрат, що підлягають сплаті, саме у цій справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ста. 139 КАС України.

Аналогічні за змістом висновки викладені також у постановах від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20, від 24.06.2021 року у справі № 520/12026/19 та від 03.12.2021 року у справі № 817/861/18, від 23.06.2022 року у справі № 640/9792/20.

Так, представник відповідача заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що витрати за надання правничої допомоги неспівмірні зі складністю справи.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Ураховуючи викладене вище, фактичний обсяг виконаної роботи, а також те, що означена справа не відноситься до категорії справ значної складності, практика судів адміністративної юрисдикції у подібних правовідносинах є однозначною та численною, колегія судів вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 8 000 грн.

Оскільки означені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення в частині, якою судом стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. скасуванню.

Інші доводи та заперечення учасників справи означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року скасувати в частині, якою судом стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисяч) гривень.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суд набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц