Справа № 140/3945/23
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 лютого 2024 року

м. Київ

справа №140/3945/23

адміністративне провадження № К/990/3099/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Мацедонської В.Е., Смоковича М.І.,

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року у справі №140/3945/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 , військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач-1), військової частини НОМЕР_3 (далі - відповідач-2), військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач - 3), в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 10 серпня 2015 року по 15 лютого 2021 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 10 серпня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 15 лютого 2021 року, відповідно до вимог пункту 5 Порядку №1078 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09 грудня 2015) з відрахуванням виплаченої та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року з врахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати з 01 січня 2021 року по 15 лютого 2021 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 01 січня 2021 року по 15 лютого 2021 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року з врахуванням виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 10 серпня 2015 року по 15 лютого 2021 року та грошового забезпечення з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати з 21 січня 2022 року по 24 березня 2022 року за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату з 21 січня 2022 року по 24 березня 2022 року за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати з 15 лютого 2021 року по 31 грудня 2021 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 15 лютого 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року з врахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати з 01 січня 2022 року по 15 грудня 2022 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення з 01 січня 2022 року по 15 грудня 2022 року, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року з врахуванням виплачених сум;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення з 15 лютого 2021 року по 31 грудня 2021 року, а також грошового забезпечення за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 10 серпня 2015 року по 15 лютого 2021 року зі встановленням базового місяця - січень 2008 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 10 серпня 2015 року по 15 лютого 2021 року зі встановленням базового місяця - січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших ви плаї, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року;

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати з 21 січня 2022 року по 24 березня 2022 року ОСОБА_1 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади.

- зобов`язано військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 21 січня 2022 року по 24 березня 2022 року за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення, з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади (з урахуванням виплачених сум).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року скасовано в частинах:

- в частині задоволення позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 10 серпня 2015 року по 15 лютого 2021 року зі встановленням базового місяця - січень 2008 року;

- в частині задоволення позовних вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади за період з 21 січня 2022 року по 24 березня 2022 року;

- в частині відмови у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 15 лютого 2021 року, відповідно до вимог пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- в частині відмови у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення у 2020, 2021 та 2022 роках, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року.

Прийнято постанову, якою частково задоволено позовні вимоги, щодо яких рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року в справі № 140/3945/23 скасовано.

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця для обрахунку індексації;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця для обрахунку індексації;

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 15 лютого 2021 року, відповідно до вимог пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 15 лютого 2021 року, відповідно до вимог пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року з врахуванням виплачених сум;

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 01 січня 2021 року по 15 лютого 2021 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2021 року по 15 лютого 2021 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, з врахуванням виплачених сум;

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 15 лютого 2021 року по 31 грудня 2021 року грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 15 лютого 2021 року по 31 грудня 2021 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, з врахуванням виплачених сум;

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2022 року по 15 грудня 2022 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01 січня 2022 року по 15 грудня 2022 року, виходячи із розрахункової величини для обрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, з врахуванням виплачених сум

У задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10 серпня 2015 року по 30 листопада 2015 року, з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця для обрахунку індексації та нарахування і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 21 січня 2022 року по 24 березня 2022 року, час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням посадового окладу, встановленого для цієї посади - відмовлено.

У іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року залишено без змін.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року, заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково:

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

23 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга військової частини НОМЕР_4 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року у справі №140/3945/23.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Щодо оскарження додаткового рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року, слід зазначити наступне.

Згідно з частинами першою і другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Отже, за загальним правилом, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Разом з тим, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме: 1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143); 2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням (суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143); 3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252).

У таких випадках суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Таким чином, при вирішенні питання про можливість відкриття касаційного провадження за скаргою на додаткове судове рішення вирішальним є питання можливості касаційного оскарження судового рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року, Суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що з 10 серпня 2015 року по 15 лютого 2021 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . Під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_3 позивач перебував на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 . З 16 лютого 2021 року по 15 грудня 2022 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).

Відомостей про те, що позивач є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, у системному зв`язку з положеннями примітки до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду), суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.

Скаржник зазначає, що ця справа має виняткове значення для військової частини, оскільки на розгляді у судах перебуває значна кількість аналогічних справ та постановлені судами попередніх інстанцій рішення створюють передумови до незаконного стягнення коштів з державного бюджету, розпорядником яких є Міністерство оборони України.

Суд відхиляє твердження скаржника, що справа має виняткове значення для нього, оскільки вони не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в особливу категорію спорів та лише загальні посилання на бюджетні витрати та можливі наслідки таких витрат, за відсутності вмотивованих підстав, не свідчать про винятковість цієї справи.

Такі посилання скаржника мають загальний характер та притаманні кожній справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості, а також не виділено вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

Суд наголошує, що визначені підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Водночас Судом установлено, що доводи скаржника, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо застосування норм чинного законодавства.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів, які могли б обґрунтувати дію підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Ураховуючи, що додаткове рішення Волинського адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2023 року та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у цій справі з моменту їх ухвалення стали невід`ємною частиною основного судового рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини, як вже встановлено, відсутні, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

З огляду на зазначене, клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.

Керуючись статтями 12, 13, 248, 328, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року та додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року у справі №140/3945/23.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: Судді:О.Р. Радишевська В.Е. Мацедонська М.І. Смокович