Справа № 160/26191/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
11.10.2023 (до відділення поштового зв`язку таку подано 07.10.2023 року) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява заяви ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:
Означені позовні вимоги вмотивовані протиправністю дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській щодо незарахування до пільгового стажу за Списком 1 періоду роботи з 30.12.2011 року по 25.12.2012 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 року зазначена вище справа розподілена та 12.10.2023 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України. Так, позивачу надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: позовної заяви та її копіями, відповідно до кількості учасників справи, у відповідності до вимог ст. 160 КАС України з максимально чітко і зрозуміло сформованими позовними вимогами виходячи із приписів ст. 5 КАС України відносно кожного відповідача (визначитися із суб`єктивним складом відповідачів).
03.11.2023 року до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про усунення недоліків та заява про обґрунтування вибору відповідача та позовних вимог до нього.
Відтак, у встановлений ухвалою суду від 16.10.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
08.11.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
В період з 25.12.2023 року по 12.01.2024 року та в період з 18.01.2024 року по 19.01.2024 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній основній відпустці.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 26.06.2023 року до Кам`янського сервісного центру ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах.
У відповідь на звернення позивача ГУ ПФУ у Дніпропетровській області зарахувало до пільгового стажу за Списком №1 ці періоди, з 25.08.2023 року призначило позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 25.06.2023 року, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак, не зарахувало період роботи з 30.12.2011 по 25.12.2012 рр. за Списком №1 з причин непокриття атестацією даного періоду. Також не зарахувало другу трудову книжку позивача, у зв`язку з відсутністю місяця і дня в даті народження.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 24 Закону України № 1058-ІУ страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.
Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (п. 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Записи про прийняття та звільнення позивача з роботи посвідчено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» зазначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією, а отже, й не може впливати на її особисті права. При цьому, неналежний порядок заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на належний соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Таким чином, можна дійти висновку, що відмова відповідача у зарахуванні вищевказаних періодів роботи до стажу позивача - носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства та чинного законодавства України в цілому.
3 приводу незарахування до пільгового стажу періоду роботи з 30.12.2011 по 25.12.2012 суд зазначає наступне.
Згідно довідки № 023-240 від 08.03.2023 р., виданої ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат", яка уточнює пільговий стаж, позивач працював з 29.05.2008 р. по 02.08.2021 р. у шкідливих умовах праці за Списком № 1. Однак атестації відбулися з перервою на рік (2011 -2012) через скрутне фінансове становище комбінату, про що є лист № 003/07-1-406 від 29.11.2011 р. Головного державного експерта області з умов праці Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації «про проведення атестації робочих місць за умови праці у створених нових структурних підрозділах».
В даному Листі Головного держексперта ОСОБА_2 йдеться саме про подовження дії атестації на період 2011-2012 року, які і виключило із спеціального стажу позивача ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, а саме:
«З приводу подовження терміну дії проведеної у 2005-2006 роках атестації робочих місць за умовами праці повідомлено наступне.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 21.04.2011 №25287623 був накладений арешт на кошти на рахунках комбінату, що в сою чергу призвело до збоїв у постачанні сировини та спаду виробництва і негативно позначилося на проведенні чергової атестації робочих місць за умовами праці.
Крім того, атестацію необхідно проводити на 4936 робочих місцях, щ потребує занадто більшого часу на її проведення і не дасть змогу виконати цю роботу до 29.12.2011 року.
Отже, на підставі наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 р. №205 та з метою соціального захисту працівників підприємства, які працюють в шкідливих і важких умові праці Головний державний експерт з умов праці дає згоду на поширення терміну дії наказу по комбінату від 29.12.2006 №992 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 29.12.2012 року».
З приводу незарахування періоду роботи з 31.01.1995 по 25.04.1995 рр., оскільки трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, суд зазначає насутпне.
Так, згідно записів №3 та №4 на сторінці 8 трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 15 червня 1989 року, позивач дійсно працював з 31.01.1995 по 25.04.1995 рр. в «Інспектурі Держкомісії України по випробуванню та охороні сортів рослин по Дніпропетровській області» на посаді агронома. Тільки при зверненні до пенсійного органу за пенсією позивач помітив відсутність в графі про дату народження на першій сторінці трудової книжки відсутність місяця і дня народження, тобто замість « ІНФОРМАЦІЯ_2 » зазначено «1973 г.». Ця і така трудова книжка колгоспника заводилася на базі колгоспу ім. Фрунзе, де я перед направленням на навчання працював комбайнером.
Доказом того, що ця трудова книжка дійсно належить позивачу, може бути архівна довідка №42-11-243 від 12.04.2023, видана Дніпровським державним аграрно-економічним університетом МОН України, яка засвідчує те, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно навчався з 01.09.1990 р по 23.12.1994 р. на агрономічному факультеті і отримав диплом спеціаліста з відзнакою НОМЕР_3 від 23.12.1994 р.
Згідно архівної довідки №М-2322/0/217-23 від 27.07.2023 року, виданої Державним архівом Дніпропетровської області ДОДА, даних про стаж роботи позивача з 31.01.1995 по 25.04.1995 рр. агрономом в «Інспектурі Держкомісії України по випробуванню та охороні сортів рослин по Дніпропетровській області» в архівних установах не зберігається.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1073,60 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник