Справа № 159/7251/23
Суддя: Сухоручко Ю. О.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 159/7251/23
Провадження № 2-а/168/1/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Сухоручко Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Таксюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Стара Вижівка в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

ОБСТАВИНИ СПАВИ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що поліцейським відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області Панасюком І.Я. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕАТ № 8208162 від 25.11.2023 року та притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, ч.1 ст.122 КУпАП, накладено адміністративне стягнення шляхом об`єднання вчинених правопорушень за ч.2 ст. 36 КУпАП у розмірі 3400 грн.

Зі змісту постанови слідує, що він 25.11.2023 року о 16 год. 09 хв., в м.Ковель на автодорозі М-19 82 км. керував автомобілем Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 78 км/год, в населеному пункті, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України.

Під час встановлення особи водія та пояснення чому перевищив дозволену швидкість руху, пояснив, що поспішав у службових питаннях до вищого штабу, оскільки є військовослужбовцем за мобілізацією. В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейському стало відомо, що у позивача відсутнє посвідчення водія відповідної категорії на право керування автомобілем. ОСОБА_1 пояснив, що був змушений сісти за кермо для термінової доставки важливої інформації, що стосується оборони та територіальної цілісності України, однак поліцейський дану позицію не взяв до уваги та притягнули позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, ч.1 ст.122 КУпАП, шляхом об`єднання вчинених правопорушень за ч.2 ст. 36 КУпАП наклали адміністративне стягнення у розмірі 3400 грн.

Вважає дану постанову винесеною з порушенням вимог процесуального законодавства, в постанові, яка формується в автоматизованому режимі були внесені зміни, а саме: синьою гелевою ручкою було внесено інші відомості, які не були зазначені в автоматизованій формі, що чітко суперечить КУпАП.

Враховуючи наведене, просить суд скасувати оскаржувану постанову, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рух справи в суді.

Ухвалою судді Старовижівського районного суду Волинської області від 12.01.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Судове засідання, призначене на 17.01.2024 року відкладене за заявами сторін на 24.01.2024 року.

У судовому засіданні, яке відбулось 24.01.2024 року за клопотанням позивача було оголошено перерву до 08.02.2024 року для ознайомлення позивача з матеріалами справи.

Позиція учасників провадження.

Позивач в судове засідання, призначене на 08.02.2024 року не з`явився, клопотань чи заяв до суду не надсилав.

Частиною ч.1 ст.286 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Водночас судом на підставі ч.4 ст. 229 КАС України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи визначені законодавцем строки розгляду даної категорії справ, а також беручи до уваги те, що позивач був завчасно повідомлений про розгляд справи, позивач скористався правом заявляти клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 17.01.2024 року, суд вирішив провести розгляд справи у відсутності позивача.

Представник відповідача ДПП Моніч Т.М. в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Крім того подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву - без задоволення. Зазначає, що твердження позивача викладені у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Також зазначає, що 25.11.2023 року поліцейським відділу організації несення служби в м. Ковель УПП у Волинській області ДПП старшим лейтенантом поліції Панасюком Ігорем Ярославовичем за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20 (серійний номер ТС008400) о 15 год. 44 хв. було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме: транспортний засіб Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автомобільній дорозі М-19 82 км. (в межах м. Ковель) зі швидкістю 78 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год, порушив п.12.4 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

При перевірці документів передбачених п. 2.1 Правил дорожнього руху та ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух», у водія ОСОБА_1 було відсутнє посвідчення водія. Згідно інформації з ІПНП було встановлено, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія. Поліцейським роти з обслуговування м. Ковель УПП у Волинській області ДПП Панасюком І.Я. було винесено постанову ЕАТ №8208162 від 25.11.2023 за ч.1 ст. 122 КУпАП та ч.2 ст.126, шляхом об`єднання вчинених правопорушень за ч.2 ст. 36 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 3400 грн., відповідно до санкції ч.2 ст. 126 КУпАП.

Згідно Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова серії ЕАТ №8208162 від 25.11.2023 року була винесена відносно позивача за порушення Правил дорожнього руху України, що зафіксоване не в автоматичному режимі. Розгляд справи про вчинення адміністративних правопорушень, вчинених ОСОБА_1 було зафіксовано на портативний відеореєстратор ( позивач в позовній заяві визнає, що керував транспортним засобом не маючи посвідчення водія взагалі).

У відповідності з п. 9 розділу ХV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС № 1395 від 07.11.2015р., за наявності технічної можливості, матеріали про порушення Правил дорожнього руху, зафіксовані за допомогою фото-, кінозйомки, відеозапису, зберігаються в поліції в електронному вигляді протягом одного місяця з дати фіксації.

Оскаржувана постанова винесена 25.11.2023 року, зі Старовижівського районного суду Волинської області 16.01.2024 року було отримано лист з ухвалою про відкриття провадження у справі. З огляду на вищевказане, відеоматеріали з портативного відеореєстратора поліцейського Панасюка І.Я. на якому зафіксовано саме розгляд справи про адміністративне правопорушення зберігалися в УПП у Волинській області ДПП до 25.12.2023 року, оскільки відповідачу до кінця терміну зберігання зазначених відеозаписів не було відомо про оскарження даної справи, отже відповідно до зазначеної Інструкції відеоматеріали з портативного відеореєстратора поліцейського не збереглись.

Крім цього просила врахувати той факт, що позивачем у позовній заяві зазначено, що він поспішав по службових обов`язках так як являється військовослужбовцем за мобілізацією, однак це не звільняє його від відповідальності інкримінованих йому адміністративних правопорушень.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД

ВСТАНОВИВ:

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила (п. 1.5 Правил дорожнього руху).

На підставі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У відповідності до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до статті 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі за порушення частин 1,2,3 статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Даючи правову оцінку доводам позивача щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР.

З дослідженого в судовому засіданні диску відеозапису TruCamLTI 20/20 встановлено порушення водієм автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , швидкості руху в населеному пункті, а саме: рухався зі швидкістю 78 км/год. придозволеній - 50 км/год, тобто перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 (двадцять вісім) км/год., чим порушив пункту 12.4 ПДР.

Крім того в судовому засіданні встановлено, що в особи водія автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 взагалі відсутнє посвідчення водія.

У відповідності до п.2.1 (а) розділу 2 Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч. 2 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

В судовому засіданні (24.01.2024 року) ОСОБА_1 підтвердив, що посвідчення водія не отримував. Крім того, додав, що не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, дійсно перевищив дозволену швидкість руху, оскільки поспішав у військових справах, бачив дорожні знаки «населений пункт».

Згідно ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до статті 279 Кодексу України про адміністративні правопорушення поліцейський ОСОБА_2 , як посадова особа, яка має право розглядати справи про адміністративні правопорушення зазначені у статті 222 КУпАП, в тому числі за частиною 1 статті 122 КУпАП та ч.2 ст.126 КУпАП, шляхом об`єднання вчинених правопорушень за ч.2 ст. 36 КУпАП та наклав на ОСОБА_1 стягнення в розмірі 3400 грн., відповідно до санкції ч.2 ст. 126 КУпАП.

Згідно з п. 3 розділу V Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС 07.11.2015 № 1395, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо (стаття 36 КУпАП). У цьому випадку поліцейський накладає стягнення тільки за ті адміністративні правопорушення, які він має право розглядати.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З наведених норм вбачається, що поліцейський не мав доцільності складати два окремі протоколи та накладати стягнення за кожне правопорушення.

Що стосується доводів позивачав частині виправлень в оскаржуваній постанові, суд виходить з наступного.

Так, у постанові Верховного Суду від 26 березня 2020 року у справі № 2а-475/09/1370 застосовані релевантні для цієї справи висновки та практика ЄСПЛ, за якими не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки.

Пуризм у загальноприйнятому розумінні є надмірним прагненням до чистоти, переваги форми над змістом.

Правовий пуризм може мати як добровільний характер і виявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, недопущення відступу від правових приписів.

Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Не кожен дефект певного адміністративного акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Такий вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування певного акта з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з приладу TruCamLTI 20/20 підтверджено обставини, зазначені у постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також ці факти були підтверджені в судовому засіданні самим позивачем, а тому твердження позивача викладені в адміністративному позові щодо незаконності дій поліцейського при винесенні оскаржуваної постанови, зокрема внесення в постанову допису гелевою ручкою, не грунтується на законі.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із досліджених в судовому засіданні доказів, суд знайшов підтвердження фактів порушення з боку позивача п.12.4 Правил дорожнього руху України та відповідно, вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також наявність порушення вимог п. 2.1 ПДР України та ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність за ч.2 ст. 126 КУпАП.

Незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, ч.2 ст. 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене, враховуючи наявні у справі докази, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена уповноваженою посадовою особою та відповідає вимогам закону, а відтак позовні вимоги є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 33, 122, 247, 251, 252, 254, 256, 258 КУпАП, ст.ст.5, 72, 77, 79, 243, 246, 255, 286, 295 КАС України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Старовижівського районного суду

Волинської області Ю.О. Сухоручко