Справа № 620/4545/22
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4545/22 Суддя (судді) першої інстанції: Поліщук Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Сорочка Є.О.,

за участі секретаря судового засідання Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, в якому просив:

скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 13.06.2022 № 489 в частині накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ на капітана поліції ОСОБА_1 (0097736), інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління ГУНП в Чернігівській області;

скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 29.06.2022 № 333 о/с «по особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління ГУНП в Чернігівській області з 29.06.2022;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.06.2022 до дня поновлення на посаді;

постанову в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції ГУНП в Чернігівській області звернути до негайного виконання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, до позивача було застосовано найсуворіший вид дисциплінарного покарання безпідставно та необґрунтовано, адже відповідачем при його обранні не було враховано відсутність обтяжуючих обставин та наявність таких обставин як: необхідність евакуювати сім`ю, дозвіл безпосереднього керівника на виїзд, відсутність чітких вказівок щодо порядку проходження служби в умовах бойових дій; відсутність керівного складу ЧРУП та ГУНП в Чернігівській області на робочому місці; тривалий час перебування позивача на службі; участь позивача в антитерористичній операції на сході України та наявність у нього статусу учасника бойових дій; особу позивача та відсутність застосування до нього будь-яких стягнень за період проходження служби в поліції. Зауважено про неоднаковий підхід керівництва ГУНП в обранні виду дисциплінарного стягнення за один і той самий вид проступку до позивача у порівнянні з іншими поліцейськими, до яких за самовільне залишення місця несення служби застосовано стягнення у вигляді попередження про неповну службову невідповідність. Крім того, відносно позивача за одне і те ж діяння було проведено два службових розслідування, і він двічі був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за один і той самий проступок. Проте, положення Дисциплінарного статуту не передбачать можливості скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення, як передчасні і призначати нове розслідування; у вказаному документі передбачена можливість проведення лише одного службового розслідування, підставою для проведення нового службового розслідування може бути вчинення нового дисциплінарного проступку. Оскільки, перший висновок службового розслідування був складений 21.03.2022 - з цього часу розпочався перебіг строку застосування дисциплінарного стягнення до позивача і сплив він 22.04.2022. Тому, накладення на позивача дисциплінарного стягнення після означеної дати порушує вимоги статті 21 Дисциплінарного статуту.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.09.2022, залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2022, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 06.04.2023, касаційну скаргу представниці позивача задоволено частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2022 року скасовано, постановлено справу № 620/4545/22 направлено на новий розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду. Вказано на необхідність дослідження та надання оцінки питанню додержання відповідачем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20.12.2023.

Розгляд апеляційної скарги 20.12.2023 та 24.01.2024 було відкладено.

05.02.2024, під № 4353 до суду від сторони відповідача надійшли додаткові пояснення по справі.

07.02.2024 у судовому засіданні апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач проходив службу на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУ НП в Чернігівській області.

16.03.2022 ГУ НП в Чернігівській області прийнято накази № 113о/с та № 381 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його зі служби в поліції у зв`язку із цим (а.с. 9, 10 т. 1).

З огляду на Доповідну записку від 13.05.2022 начальника відділу правового забезпечення ГУНП в Чернігівській області Роєнка О. (а.с. 54-56, т. 2) зазначені вище накази були скасовані наказами ГУНП в Чернігівській області від 13.05.2022 № 121о/с та № 424 (а.с. 11, 12 т. 1) та створена дисциплінарна комісія з метою призначення та проведення службового розслідування за фактом відсутності на службі та невиконання службових обов`язків окремими поліцейськими структурних та територіальних підрозділів ГУНП в Чернігівській області з 24.02.2022.

Згідно з наказом ГУНП в Чернігівській області від 13.05.2022 № 425, позивача відсторонено від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування (а.с. 12, 13 т. 1).

На підставі наказу ГУНП в Чернігівській області від 13.05.2022 № 595, проведено службове розслідування, за результатом якого дисциплінарною комісією складено Висновок (а.с. 132-250 т. 2, 1-250 т. 3, 1-45, т. 4), який 11.06.2022 затверджено начальником ГУНП в Чернігівській області (далі - Висновок службового розслідування).

На підставі Висновку службового розслідування 13.06.2022, відповідачем прийнято наказ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» № 489, згідно з яким, за грубе порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, недотримання вимог статей 1, 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, в частині самоусунення з 25.02.2022 по 16.03.2022 від виконання своїх службових обов`язків як поліцейських від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території Чернігівської області, невиконання наказів керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільному залишенню 16.03.2022 території дислокації підрозділу (м. Чернігів), інспектора відділу реагування патрульної поліції Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області капітана поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції (а.с. 15 т. 1).

28.06.2022 ГУНП прийнято наказ № 333о/с про звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 29.06.2022 (а.с. 14 т. 1).

Незгода позивача з прийнятим наказом про звільнення зі служби в поліції, зумовила його на звернення до суду з позовом.

Перш за все, колегія суддів звертає увагу на те, що, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд зауважив наступне:

- сторона позивача наполягала на незаконності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з огляду на порушення відповідачем визначеного статтею 21 Дисциплінарного статуту строку застосування дисциплінарного стягнення;

- у свою чергу, судячи зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, не дослідили обставини та не надали оцінку вищенаведеним аргументам учасників справи. Проте, встановлення цих обставин має значення для правильного вирішення справи;

- при новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно з`ясувати обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, викладені Верховним Судом у цій постанові у розділі "Позиція Верховного Суду", всебічно і повно з`ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити аргументи усіх учасників справи та надані ними докази із наведенням мотивів їх врахування чи відхилення, а також проаналізувати оскаржувані рішення відповідача на предмет їх правомірності відповідно до критеріїв, визначених у частині другій статті 2 КАС України.

Суд першої інстанції на новому розгляді справи, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що встановлені у даній справі обставини дозволяють дійти висновку про безвідповідальне ставлення позивача до долі тих осіб, які перебували на території м. Чернігів та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань території міста, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо. Поведінка позивача безумовно призвела до підриву авторитету органів внутрішніх справ, формування негативної думки у населення про поліцію та дискредитації звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання ним вимог законодавства, присяги працівника поліції та посадових обов`язків. Разом з тим, встановлені у висновку службового розслідування обставини були достатніми стверджувати про порушення позивачем вимог чинного законодавства, що не породжує сумніви у правомірності оскаржуваного у цій справі наказу. Порушень процедури проведення дисциплінарного розслідування та прийняття оскаржуваного наказу, які давали б підстави суду постановити під сумнів їх законність, у дному випадку, не встановлено.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, через невірне тлумачення відповідачем та судом першої інстанції обсягу дискреційних повноважень відповідача в частині наявності підстав для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення (позивач зазначав, що навіть в разі якщо суд прийде до висновку про те, що ним все ж було здійснено дисциплінарний проступок, застосування до нього найтяжчого виду дисциплінарного стягнення, а саме, звільнення було неправомірним). З матеріалів службового розслідування не вбачається, факт дослідження документів, які характеризують особу позивача. В той же час, останній тривалий час перебуває на службі в поліції, за цей період жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності та сумлінно виконував свої службові обов`язки, приймав участь в антитерористичній операції на сході України та є учасником бойових дій. Висновок службового розслідування не містить жодного обґрунтування того чому за один і той самий дисциплінарний проступок одні працівники поліції були звільнені, а до решти було застосовано значно більш м`яке дисциплінарне стягнення. Також, апелянт наголошує на притягненні його двічі до відповідальності та порушенні строку притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності, та порушенні строків застосування дисциплінарного стягненя.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до статті 8 Закону № 580-VIII, поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

За змістом пунктів 1, 2, 6 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з пунктами 24, 24-1, 34, частини першої статті 23 Закону № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості; здійснює у визначеному законом порядку протидію злочинним посяганням на об`єкти критичної інфраструктури, які загрожують безпеці громадян і порушують функціонування систем життєзабезпечення; захист об`єктів критичної інфраструктури, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань у кіберпросторі, здійснює заходи із запобігання, виявлення, припинення та розкриття кіберзлочинів проти об`єктів критичної інфраструктури; здійснює у взаємодії зі Збройними Силами України, Національною гвардією України, Державною прикордонною службою України, Державною спеціальною службою транспорту, Службою безпеки України боротьбу з диверсійно-розвідувальними силами агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями.

Положеннями частин другої, третьої статті 24 Закону № 580-VIII, передбачено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Так, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, Дисциплінарний статут Національної поліції України визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Приписи частин першої, другої статті 1 Дисциплінарного статуту, визначають, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до норм частин першої, другої статті 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення із служби в поліції.

З наведеного слідує, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені, при цьому, остання базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Так, підстави проведення службового розслідування визначені статтею 14 Дисциплінарного статуту, за якою службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1 розд. ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок № 893) службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Розділ VІ Порядку № 893, містить вимоги щодо оформлення матеріалів службового розслідування. Зокрема, в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування, зокрема, обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об`єктивно та всебічно встановити обставини і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки особи та її ставлення до вчиненого.

Відповідно до положень статті 18 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Вимоги до висновку за результатами службового розслідування та оформлення його результатів викладені у частині першій статті 19 Дисциплінарного статуту, якому кореспондують наведені вище положення Порядку № 893.

Під час розгляду данного спору в суді першої інстанції було досліджено, що відносно позивача було проведено службове розслідування, за результатами якого, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 з 25.02.2022 по 16.03.2022 самоусунувся від виконання своїх службових обов`язків як поліцейський від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, зокрема, на території Чернігівської області, невиконання наказів керівництва ГУНП в Чернігівській області та Національної поліції України, а також самовільно залишив 16.03.2022 територію дислокації підрозділу (м. Чернігів) (а.с. 70 т. 1).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до пункту 3 Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними нормативними актами.

Згідно з показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , допитаних судом першої інстанції, з 2021 року був введений посилений варіант несення служби, який, у подальшому, періодично продовжувався. При викладені своїх аргументів, кожна із сторін, зокрема, зазначила про те, що 21.02.2022 ГУНП в Чернігівській області було прийнято наказ № 268, який передбачав переведення особовий склад поліції Чернігівської області на посилений варіант службової діяльності, зокрема, заборону поліцейським структурних підрозділів ГУНП в Чернігівській області, територіальних та міжрегіональних органів поліції всі виїзди за межі обслуговуємої території та Чернігівського гарнізону без дозволу начальника ГУНП в Чернігівській області.

Наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171, на виконання Указу Президента України «Про введення надзвичайного стану в Україні», з метою нормалізації обстановки в державі, забезпечення захисту та охорони державного кордону, протидії злочинності, підтримання громадської безпеки та порядку, створення умов для належного функціонування органів державної влади, місцевого самоврядування та інших інститутів громадського суспільства, запобігання спробам захоплення державної влади чи зміни конституційного ладу шляхом насильства, особовий склад переведено на посилений варіант службової діяльності в надзвичайний (позаплановий) режим.

Слід наголосити на тому, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Статтею 24 Закону, установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

З урахуванням наведеного, очевидним є те, що всі Сили оборони, зокрема, поліцейські з 24.02.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу/на службі, та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Згідно статті 24 Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), повноваженнями щодо надання дозволу на зміну місця несення служби, на виїзд за межі території місця дислокації підрозділу наділений виключно начальник ГУНП в Чернігівській області, з огляду на що, посилання сторонни позивача на отримання дозволу на зилишення м. Чернігова, зокрема, отриманим через месенджер, не є доказом отримання у встановленому законом порядку дозволу залишення місця дислокації.

Як доречно зауважив суд першої інстанції, матеріали даної справи не містять доказів, що ОСОБА_1 подав рапорт на ім`я керівника ГУНП в Чернігівській області про залишення місця дислокації підрозділу. У свою чергу, позивачем, надаючи суду пояснення, не заперечується, що на службу у період з 25.02.2023 він не заступав, а з 16.03.2022 покинув місце дислокації підрозділу. Дозвіл від начальника ГУНП в Чернігівській області на вказане чи на зміну місця несення служби він не отримував.

Тому, на переконання колегії суддів, посилання сторонни позивача на те, що він залишив місце дислокації підрозділу з метою евакуації родини, в тому числі, хворого батька не спростовують факту наявності самого порушення дисципліни.

Проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки, на відміну від іншої служби/професії/особи, служба в поліції вимагає від поліцейського особливої обачності та неухильного виконання вимог Конституції України та Законів, що тісно пов`язується із захистом Держави, її громадян.

Відтак, дійсно, рішення про залишення міста Чернігова з метою евакуації сім`ї прийнято позивачем у зв`язку з військовою збройною агресією російської федерації проти України, однак це не може бути для поліцейського поважною причиною для самовільного залишення місця служби та дислокації підрозділу, де він проходив службу.

Отже, як правильно виснував суд першої інстанції, самовільне залишення дислокації підрозділу (м. Чернігів) з 16.03.2022, невихід позивача на службу, неприбуття останнього у подальшому до місця дислокації підрозділу, в якому служив (м. Чернігів), тобто до місця несення служби, свідчить про безвідповідальне ставлення до своїх функціональних обов`язків, а тому, будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам відсутності позивача на службі матеріали справи не містять.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що службове розслідування за фактом відсутності позивача на службі вже проводилося, за результатом чого у березні 2022 року був складений висновок службового розслідування, а відтак, підстави проводити його повторно були відсутні, колегія суддів зауважує, що згідно змісту доповідної записки від 13.05.2022, а також висновку про службове розслідування від 11.06.2022, останнє було призначено з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки обставин, зокрема, відсутності позивача на службі, а також дотримання прав останнього, які гарантовані статею 18 Дисциплінарного статуту, тобто, проведення службового розслідування, призначеного наказом від 13.05.2022 № 595, переслідувало легітимну мету. Це також підтверджується й тим, що у межах цього службового розслідування у ОСОБА_1 відібрані пояснення (а.с. 73, т. 1), а також ознайомлено останнього із змістом статей 18, 19 Дисциплінарного статуту.

Тож, відповідачем було правильно кваліфіковано дії позивача, як вчинення дисциплінарного проступку. Отже, оскільки матеріалами службового розслідування встановлено факт порушення позивачем вимог статей 1, 5 Дисциплінарного статуту, статті 18 Закону, Правил етичної поведінки поліцейських та Присяги працівника поліції, які отримали свій вияв у фактичному самоусуненні від захисту Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, а також самовільному залишенню без будь-якого погодження з керівником території дислокації підрозділу (м. Чернігів), то при прийнятті оскаржуваного наказу від 13.06.2022 № 489 в частині, що стосується позивача, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Ураховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які, як правильно зазначив відповідач, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд першої інстанції мав підстави для висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Дійсно, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів поліції, як вид стягнення, є крайнім заходом дисциплінарного впливу, водночас, позивач станом на 24.02.2022 був офіцером середньої ланки, капітаном поліції з 19 стажем роботи, має статус учасника бойових дій (а.с. 8, т. 1), як зазначено ним у поясненнях - брав участь в антитерористичній операції на сході України, що свідчить про наявність у нього бойового досвіду, однак, встановлені у даній справі обставини дозволяють дійти висновку про безвідповідальне ставлення позивача до долі тих осіб, які перебували на території м. Чернігів та які опинились у безпорадному стані, потребуючи надання допомоги після обстрілів, переміщення в укриття до та під час бомбардувань території міста, супроводу поранених, надання гуманітарної допомоги тощо.

Поведінка позивача призвела до підриву авторитету органів внутрішніх справ, формування негативної думки у населення про поліцію та дискредитації звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання ним вимог законодавства, присяги працівника поліції та посадових обов`язків.

Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо.

Щодо доводів апелянта про те, що за аналогічних обставин, відповідачем приймались і рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді службової невідповідності, а отже, має місце неоднаковий підхід, колегія суддів зазначає, що обставини законності/відповідності обрання заходу дисциплінарної відповідальності щодо інших поліцейських, не є предметом розгляду даного спору, крім того, притягнення до дисциплінарної відповідальності поліційських мають індивідуальні обставини та особливості, тому таке порівняння у межах розгляду даного спору є неможливим.

Таким чином, як правильно визначив суд першої інстанції, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: "протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків" і, на противагу йому, принцип "формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення". Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

У данному випадку, посилання сторони позивача на те, що дисциплінарне стягнення застосовано до останнього поза межами встановленого статтею 21 Дисциплінарного статуту строку, оскільки за результатами першого службового розслідування було складено висновок, який затверджений 21.03.2022 начальником ГУНП в Чернігівській області та є чинним, є необґрунтованим, адже підставою для застосування дисциплінарного стягнення згідно наказу від 13.06.2022 № 489, став висновок службового розслідування, затверджений 11.06.2022, а отже, притягнення до дисциплінарної відповідальності мало місце у межах встановленого частиною першою статті 21 Дисциплінарного статуту шестимісячного строку. До того ж, результати проведеного у березні 2022 року службового розслідування були скасовані ГУНП в Чернігівській області шляхом, зокрема, скасування наказів як про притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, так і наказів про реалізацію таких стягнень, а відтак, у площині цього спору відсутні підстави стверджувати, що затверджений 21.03.2022 висновок службового розслідування є чинним щодо спірних правовідносин. Так само, є безпідставними посилання апелянта на повторне притягнення до дисциплінарної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, оскільки, накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності і про реалізацію дисциплінарного стягнення були скасовані та не створили для позивача відповідних наслідків.

Посилання апелянта на ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на переконання колегії суддів, є безпідставним, позаяк, спірні правовідносини виникли не у площині поняття «приватне життя», а щодо відносин проходження публічної служби і виконання позивачем службових обов`язків під час дії правового режиму воєнного стану.

При плануванні оборони сектору, командування мало розраховувати на визначену кількість полцейських/працівників відповідного сектору, натомість, позивач всупереч Присязі поліцейського, залишив без дозволу командування місце несення служби. Посилання сторонни позивача на порушення процедури не знайшли свого підтвердження, та не можуть бути підставою для поставлення під сумнів обґрунтованість/законність звільнення позивача з посади.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону, передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу ГУ НП в Чернігівській області від 29.06.2022 № 333 о/с в частині, що стосується ОСОБА_1 , та, як наслідок, задоволення позову.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 р. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови складено 07.02.2024.