Справа № 308/684/24
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/684/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря судового засідання Боти О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Опаленика М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Опаленик Михайло Юрійович, до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Опаленик М.Ю., звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обгрунтування позову представник позивача посилається на те, що постановою поліцейського управління патрульної поліції в Закарпатській області серії БАБ №535159 від 28.12.2023 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, за ознаками адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 340 грн., за те, що він ніби то 28.12.2023, приблизно о 12.20 год., по вул. Жупанатська, 2, в м. Ужгороді, керував транспортним засобом «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим нібито порушив вимоги п. 8.4 «в» «Правил дорожнього руху.

Вважає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, оскільки поліцейським незаконно розглянуто справу на місці, чим позбавлено позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 286 КУпАП, порушено вимоги процедури розгляду справи, установленої ст.ст. 278-279 КУпАП, відсутні докази його вини, відсутній склад правопорушення, а тому дана постанова підлягає до скасування з огляду на наступне.

Представник позивача зазначає, що як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, в ній не наведено жодного доказу, на яких ґрунтується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

При обґрунтуванні своєї позиції позивач посилається на відсутність самого факту порушення ним вимог 8.4 «в» ПДР, за порушення вимог яких ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зазначаючи, що не порушував вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», на вул. Жупанатська, 2, в м. Ужгороді, оскільки за кермом даного автомобіля перебувала його дружина ОСОБА_2 , яка, своєю чергою, і керувала транспортним засобом «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 . В подальшому, після паркування дружиною даного автомобіля ОСОБА_1 присів за кермо та намагався виїхати заднім ходом, оскільки дружина не могла здійснити виїзд. В цей час, біля них припаркувався автомобіль працівників поліції, яким було наголошено, що позивач не керував при заїзді до даної вулиці вказаним транспортним засобом, а керувала його дружина, однак працівники поліції, зазначили, що за кермом позивач, і тому саме він буде нести відповідальність, що, своєю чергою, не відповідає дійсності. Свідком вказаного твердження є пасажир ОСОБА_3 , яка може бути допитана в судовому засіданні та підтвердити обставини керування ОСОБА_2 транспортним засобом при обставинах, зазначених вище.

Наголошує, що відповідачем на обґрунтування складеної постанови не надано належних доказів, на підтвердження порушення яких ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, відповідачем, крім того, не надано відеозапис, який було зроблено за допомогою технічного приладу, що має функції відеозапису. Тобто, відповідачем не надано належних доказів, на основі яких у визначеному законом порядку було встановлено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, винність позивача та доказів, якими б спростовувалися обставини, на які посилається позивач при обґрунтуванні позову.

Представник позивача звертає увагу, що поліцейський навіть не провів розгляду справи, а саме: не представився, не оголосив, яка справа підлягає розгляду, не роз`яснив його права і обов`язки, не провів дослідження доказів, не проводив відеофіксацію (такий відеозапис позивачу пред`явлено не було), та не запитав про наявність чи відсутність клопотань. В цьому випадку розгляд справи взагалі не відбувся, навіть формально, фактично розгляд справи обмежився перевіркою документів, внесення відомостей до службового планшета.

В матеріалах адміністративної справи відсутній жодний доказ (таких доказів не існує і не може існувати) щодо підтвердження винуватості позивача, а отже, у зв`язку із цим, лише одна постанова та/або рапорт поліцейського не може бути однозначним доказом вини правопорушника.

Таким чином, за твердженням представника позивача, було складено незаконну постанову, факти, викладені в ній, не відповідають дійсності, оскільки позивач не порушував Правил дорожнього руху.

На підставі викладеного, представник позивача просить скасувати постанову поліцейського управління патрульної поліції в Закарпатській області серії БАБ №535159 від 28.12.2023, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2024 поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на звернення до суду із даним позовом. Прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

23.01.2024 від представника позивача до суду надійшло клопотання про приєднання доказів, у якому зазначено, що 17.01.2024 на адресу Ужгородської міської ради скеровано адвокатський запит з метою витребування відеозапису з камери зовнішнього відеонагляду, що розміщена на перехресті вулиць Жупанатська - Собранецька в м. Ужгороді, в період часу з 11.00 год. по 13.00 год., що мало місце 28.12.2023. На виконання вказаного запиту надійшов відповідний відеозапис, який належним чином був оглянутий. Враховуючи те, що вказаний відеозапис, на думку сторони позивача, матиме доказове значення при розгляді даної справи, представник позивача просить долучити до матеріалів справи наступні документи: огляд відеозапису з камери зовнішнього відеонагляду, що розміщена на перехресті вулиць Жупанатська Собранецька в м. Ужгороді, в період часу з 11.00 год. по 13.00 год., що мало місце 28.12.2023, від 22.01.2024; таблицю-ілюстрацію; відеозапис, який знаходиться на матеріальному носієві оптичному диску з написом: «Verbatim», «DVD-R 4.7 GB 16 X », упакований в паперовий конверт; письмові пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; адвокатський запит; відповідь з міської ради.

31.01.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на позов вказує, що відповідно до оскаржуваної постанови 28.12.2023 о 12 год. 20 хв. позивач, керуючи автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Ужгород, вул. Жупанатська, поблизу буд. 2, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху. На підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» транспортний засіб було зупинено. Інспектор підійшов до водія, яким виявився позивач, належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 8.4 «в» ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення про складення адміністративних матеріалів щодо позивача. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. Водій погодився зі своїм правопорушенням. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн. відповідно до санкції статті. Постанова у справі про адміністративне правопорушення була оголошена позивачу. Згідно зі ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та запропоновано під підпис отримати її копію.

Представник відповідача у відзиві на позов звертає увагу, що позивач не заперечував факт вчинення ним порушення вимог дорожнього знаку 3.21 ПДР. Факт вчинення правопорушення було помічено екіпажем патрульної поліції і відповідно відредаговано. Водій надав усні пояснення поліцейському, що погоджується та знає, що вчинив правопорушення (4.34 відеозапису). Своєю чергою поліцейський під час вирішення справи про адміністративне правопорушення врахував надані усні пояснення водія. Зазначення в позовній заяві, що автомобілем керувала його дружина, прямо суперечить первинним поясненням позивача та принципу добросовісності, що, своєю чергою, говорить про те, що позивач просто хоче уникнути відповідальності. Надані суду відеозаписи з портативних відеореєстраторів поліцейських є належними, допустимими, достовірними доказами, зібраними відповідно до норм чинного законодавства.

Як зауважує представник відповідача у відзиві на позов, позивач на наданих відеозаписах не заперечує факту порушення ним ПДР, а в позовній заяві просто сумнівно виправдовує свої дії керуванням автомобілем дружиною. Таким чином, представник відповідача вважає, що розглядаючи дану справу інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

31.01.2024 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів, відповідно до якого просить долучити до матеріалів справи диск з відеозаписом, який стосується даної справи.

06.02.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з яким вважає, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи ОСОБА_1 щодо суті позовних вимог.

Представник позивача звертає увагу на те, що зупинка транспортного засобу працівниками патрульної поліції відбулася о 12.20 год., 28.12.2023, на відстані більше 70-ти метрів від встановленого на початку вул. Жупанатська дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено». Після того, як водій припаркував транспортний засіб, у місці визначеному працівником поліції, останній заявив вимогу надати водієві відповідне посвідчення та документ, що посвідчує право власності на даний автомобіль. На вимогу працівників поліції позивач надає відповідні документи. Однак, працівники поліції, не розглядаючи справу, як того вимагає законодавство, не з`ясовуючи обставини відразу приступають до складання постанови. В ході складання постанови працівник поліції, натомість, щоб розглядати справу по суті, заспокоює позивача, що «штраф не великий, а постанова повинна складатися по факту 2 хвилини». Своєю чергою відповідачем констатується той факт, що ніби то водій погодився та знає що вчинив правопорушення (4.34 відеозапису). Однак, при перегляді вказаного відрізку відеозапису стороною позивача жодного подібного погодження позивача з ніби то вчиненим правопорушенням не вбачається, що ставить під сумнів зазначені твердження, надані відповідачем у відзиві. Зокрема, на відеозаписі о 12.21.35 год. водій жодним чином, відповідаючи на запитання працівника поліції, не повідомив, що саме ним здійснено проїзд на заборонений знак, що, своєю чергою, спростовує доводи відповідача. Відповідачем перекривлено та спотворено слова позивача, який питаючи у працівника поліції процедуру оплати штрафу, за порушене дружиною адміністративне правопорушення, передбачене вимогами п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху, приймає це як зізнання винуватості, що є недопустимим.

Також представник позивача у відповіді на відзив наголошує, що працівниками поліції не проводилася безперервна відеофіксація з самого початку зупинки транспортного засобу і неодноразово здійснювалося їх вимкнення на великий проміжок часу близько 7 хв., і в такому випадку розгляд справи відносно позивача необхідно було здійснювати виключно у присутності двох свідків. Враховуючи вказані обставини, сторона позивача приходить до висновку, що вказані дії працівників патрульної поліції грубо порушували права позивача, а також вимоги ст. 280 КУпАП, тобто не встановлено особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, і почавши безпідставно проводити адміністративний розгляд справи відносно позивача, без наявних на те законних підстав, не з`ясувавши інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому важливим є той факт, що в ході складення постанови відносно ОСОБА_1 дружина ОСОБА_4 підтвердила той фат, що саме вона була за кермом, в той час коли було порушено вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», виконуючи поворот праворуч з вул. Собранецька на вул. Жупанатську, чим порушила вимоги п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху. Однак, працівники поліції у відповідь повідомили, що такі обставини їм не відомі, а постанова буде складена по факту виявлення за кермом водія ОСОБА_1 . Підтвердженням вказаних доводів є умисне не долучення вказаного відрізку відеозапису представником відповідача до матеріалів справи.

Представник позивача вказує, що з метою спростування ніби то встановлених фактичний обставин під час розгляду адміністративної справи та складання постанови БАБ №535159 від 28.12.2023 стороною позивача було витребувано відповідний відеозапис з камер проїзної частини дороги, що знаходиться на перехресті вулиць Жупанатська - Собранецька в м. Ужгороді. Період часу, витребуваного відеозапису становить з 11.00 год. по 13.00 год., 28.12.2023. На відеозаписі наявний відповідний час та дата запису. В ході детального перегляду відеозапису встановлено, що транспортний засіб «Skoda Octavia», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , рухається зі сторони вул. Кошицька у сторону вул. Корятовича. На перехресті об 11.49.00 год. зазначений транспортний засіб здійснює поворот праворуч та заїжджає на вул. Жупанатську в м. Ужгороді, де продовжує рух та зникає з поля огляду відеокамери. В ході огляду виконано декілька знімків екрана (скріншот), з метою встановлення обличчя водія, однак при збільшенні та наданні контрасту знімкам екрана, встановити та розпізнати водія не представляється можливим. В подальшому о 12.30.00 год. на відеозаписі з`являється службовий автомобіль працівників поліції, який рухається ближче до правого краю проїзної частини вул. Жупанатська, та здійснює поворот у праву сторону вул. Собранецька в м. Ужгороді. Після чого, о 12.32.33 год. на відеозапису з`являється транспортний засіб «Skoda Octavia», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухається ближче до лівого краю проїзної частини вул. Жупанатська, та здійснює поворот у ліву сторону вул. Собранецька в м. Ужгороді. З даного відеозапису, який є належним та допустимим доказом в розумінні КАС України стороною позивача спростовуються усі доводи відповідача, що ніби то працівниками поліції, достовірно встановлено факт порушення водієм ОСОБА_1 вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено». Оскільки таке порушення, якщо і відбулось, то не водієм ОСОБА_1 , а його дружиною ОСОБА_2 , і не в час зазначений у оскаржуваній постанові, а за 30 хвилин до момент зупинки. З даного слідує, що працівник поліції не міг бачити, чи здійснював порушення водій вимог ПДР, так як об 11.49.00 год. його на місці не було, і не могло бути.

Представник позивача зазначає, що під час складення оскаржуваної постанови позивач достовірно був впевнений, що працівник поліції, виносячи вказану постанову, притягує позивача до відповідальності за порушення руху транспортного засобу в зустрічному напрямку дороги, з одностороннім рухом (п. 5.5 ПДР), однак, коли отримав постанову та детально з нею ознайомився, зрозумів, що притягнуто його зовсім за інше правопорушення, якого він в дійсності не вчиняв. Крім того, позивач вказує на процесуальні порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме не роз`яснення йому прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, не надання можливості заявити клопотання та скористатися правовою допомогою адвоката. З оглянутого відеозапису події слідує, що працівниками поліції не здійснювалося будь-яких вимірювань відстані зупиненого автомобіля позивача до встановлено дорожнього знаку (лазерним далекоміром, рулеткою, іншими технічними засобами). При цьому візуально автомобіль «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , знаходиться на певній відстані від встановленого знаку і з відеозапису неможливо визначити, точну відстань, однак можна припустити, що така відстань більша за 70 метрів. Фактично в основу висновку поліцейського про порушення вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» стали власне переконання та візуальне спостереження, а не об`єктивні дані призначених для цього засобів проведення опитування очевидців та свідків, або перегляд відеозапису з камер зовнішнього відеонагляду, які і могли б бути належними та допустимими доказами у цій ситуації.

Представник позивача також вказує, що позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, заперечує факт порушення ним Правил дорожнього руху. Як слідує зі змісту позовної заяви, в такій позивач зазначає, що у оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відсутні дані про наявність фото- або відеоматеріалів фіксації зазначеного правопорушення, крім того відповідачем на вимогу позивача не було надано фактичних доказів, які б підтверджували вчинення зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення. У той же час, представник відповідача у поданому ним відзиві зазначає, що доводи позивача спростовуються відеозаписом наданим суду, а саме, що на 4.34 хвилині відеозапису фіксується факт погодження із вчиненим адміністративним правопорушенням, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Однак, до матеріалів справи не долучено жодного відеозапису, який міг би підтвердити доводи представника відповідача. Позивач заперечив факт дослідження відповідачем будь-яких обставин під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності та дослідження доказів на підтвердження вини останнього. Окрім того, відповідачем не надано жодних доказів, які спростували б твердження позивача, які викладені в позовній заяві. Оскільки, відповідачем не долучено жодного доказу та не доведено сам факт порушення ПДР, вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, пояснивши, що із оскаржуваною постановою, згідно з якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, категорично не погоджується, оскільки він не керував автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , в момент здійснення повороту з вул. Собранецька на вул. Жупанатська в м. Ужгороді, в дії дорожнього знаку «В`їзд заборонено», так як транспортним засобом керувала його дружина ОСОБА_2 . Зауважив, що автомобіль під керуванням дружини заїхав на вул. Жупанатська об 11.49 год., де знаходився припаркованим, а працівником поліції зазначається час проїзду на заборонений знак о 12.20 год., що не відповідає дійсності. При цьому зазначив, 28.12.2023 він знаходився в м. Ужгороді разом зі своєю дружиною ОСОБА_2 та їхньою спільною знайомою ОСОБА_3 .

Представник позивача адвокат Опаленик М.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові та у відповіді на відзив, а також докази, які ним було долучено до них.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення судового засідання не надходило.

Будучи допитаною у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_2 показала, що 28.12.2023 вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1 та їхньою спільною знайомою ОСОБА_3 знаходилися в м. Ужгороді по особистим справам. Ії чоловік ОСОБА_1 не керував автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , в момент здійснення повороту з вул. Собранецька на вул. Жупанатська, в м. Ужгороді, в дії дорожнього знаку «В`їзд заборонено», оскільки транспортним засобом керувала вона. Працівник поліції не мав наміру розібратися хто є порушником та виніс відносно її чоловіка постанову, якою притягнув його до адміністративної відповідальності.

Будучи допитаною у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_3 показала, що 28.12.2023 вона разом зі своєю знайомою ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_1 знаходилися в м. Ужгороді. ОСОБА_1 не керував автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , в момент здійснення повороту з вул. Собранецька на вул. Жупанатська в м. Ужгороді, в дії дорожнього знаку «В`їзд заборонено», оскільки транспортним засобом керувала його дружина ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Опаленика М.Ю., показання допитаних у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з постановою поліцейського Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №535159 від 28.12.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. за те що, як зазначено у тексті постанови, 28.12.2023, о 12.20 год., в м. Ужгород, вул. Жупанатська, 2, керував автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , та не виконав вимогу дорожнього знака 3.21 «В`їзд заборонено», чим порушив п. 8.4 «в» ПДР.

Не погодившись із вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Частина друга статті 19 Конституції Україні передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив вимогу дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено», чим самим порушив п. 8.4 «в» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Підпунктом «в» п. 8.4 ПДР визначено, що дорожні знаки поділяються на групи: заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

Відповідно до підпункту 3.21 «В`їзд заборонено» пункту 3 «Заборонні знаки» розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР забороняється в`їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в`їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в`їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватися разом з табличкою 7.9; запобігання в`їзду на дороги, що безпосередньо простягаються у межах прикордонної смуги до державного кордону і не забезпечують пересування до встановлених пунктів пропуску через державний кордон (крім сільськогосподарської техніки, інших транспортних засобів і механізмів, задіяних у провадженні відповідно до законодавства і за наявності відповідних на те законних підстав сільськогосподарської діяльності або інших робіт, ліквідації надзвичайних ситуацій та їх наслідків, а також транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Держприкордонслужби, ДМС, ДФС, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції і органів прокуратури під час виконання оперативних та службових завдань).

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Крім того, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач, як на обставини вчинення позивачем правопорушення, посилається на складену оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення та долучений до відзиву на позов оптичний диск з відеозаписами.

Суд не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Наведений висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

З метою встановлення всіх обставин справи та дослідження доказів, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, судом досліджено наданий відповідачем відеозапис.

З відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, що позивач дійсно перебував за кермом автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , однак моменту здійснення позивачем повороту з вул. Собранецька на вул. Жупанатська в м. Ужгороді, саме в дії дорожнього знаку «В`їзд заборонено», на даному відеозаписі не зафіксовано.

При цьому працівниками поліції не здійснено безперервну відеофіксацію всіх подій, які відбувалися, з моменту початку до їх завершення, що є порушенням вимог пункту 5 розділу II та підпункту 2 пункту 1 розділу VII Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 11.01.2019 за №1026, а доводи відповідача у відзиві про те, що позивач погодився з тим, що вчинив правопорушення (4.34) суд оцінює критично, оскільки при перегляді цього відрізку відеозапису не вбачається ствердного погодження позивача із інкримінованим йому порушенням, зокрема ОСОБА_1 на запитання поліцейського не повідомив, що саме він здійснив проїзд на заборонений знак.

Матеріалами справи встановлено, що представником позивача було витребувано відеозапис з камер проїзної частини дороги, що знаходиться на перехресті вулиць Жупанатська - Собранецька в м. Ужгороді (період часу з 11.00 год. по 13.00 год., 28.12.2023), при перегляді якого встановлено, що автомобіль марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , рухається зі сторони вул. Кошицька у сторону вул. Корятовича. На перехресті об 11.49.00 год. автомобіль здійснює поворот праворуч та заїжджає на вул. Жупанатську в м. Ужгороді, де продовжує рух та зникає з поля огляду відеокамери. Під час огляду виконано декілька знімків екрана з метою встановлення обличчя водія, однак при збільшенні та наданні контрасту знімкам екрана, встановити та розпізнати водія не представляється можливим. О 12.30.00 год. на відеозаписі з`являється службовий автомобіль працівників поліції, який рухається ближче до правого краю проїзної частини вул. Жупанатська, та здійснює поворот у праву сторону вул. Собранецька в м. Ужгороді. О 12.32.33 год. на відеозапису з`являється транспортний засіб «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухається ближче до лівого краю проїзної частини вул. Жупанатська, та здійснює поворот у ліву сторону вул. Собранецька в м. Ужгороді.

Між тим, будь-яких доказів керування позивачем транспортним засобом 28.12.2023 в момент здійснення повороту з вул. Собранецька на вул. Жупанатська в м. Ужгороді, саме в дії дорожнього знаку «В`їзд заборонено», в розумінні приписів ст.ст. 72-76 КАС України, відповідачем до суду подано не було.

Натомість, допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 ствердила, що позивач ОСОБА_1 не керував автомобілем марки «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , в момент здійснення повороту з вул. Собранецька на вул. Жупанатська, в м. Ужгороді, в дії дорожнього знаку «В`їзд заборонено», оскільки за кермом транспортного засобу перебувала саме вона.

Показання свідка ОСОБА_2 про її перебування за кермом автомобіля у судовому засіданні також підтвердила допитана у якості свідка ОСОБА_3 .

Таким чином, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, не зафіксовано.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 760/2846/17.

Своєю чергою, відповідачем не надано до суду інших доказів, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія в силу дії презумпції невинуватості.

Таким чином, суд вважає, що відсутні належні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Суд зазначає, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними та допустимими доказами.

При цьому КУпАП встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого у спірних правовідносинах не було дотримано.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності доказування свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а позивач факт вчинення такого правопорушення заперечує, тому немає достатніх підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 535159 від 28.12.2023.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати оскаржувану постанову, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст. 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Виходячи з наведеного, на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №535159 від 28.12.2023, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов