Справа № 140/8060/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 140/8060/20 пров. № А/857/22720/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року про залишення без задоволення заяви про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду (постановлену головуючим-суддею Дмитруком В.В. в порядку письмового провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не проведення нарахування та виплати складових пенсії, а саме: підвищення до пенсії та додаткової пенсії, передбаченої ст.ст.39, 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ від 28.02.1991 (далі - Закон №796) з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 по даний час та зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату їй підвищення до пенсії як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до ст.39 цього Закону в розмірі двох мінімальних заробітних плат за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 з урахуванням раніше виплачених сум, зобов`язати провести з 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному ст.39 цього ж Закону, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі віднесеної до 3 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до вимог ст.51 Закону №796 в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 позовні вимоги були задоволені повністю.

27.10.2023 позивачкою подано заяву в порядку ст.383 КАС України, в якій вона просила визнати протиправними дії ГУ ПФУ, вчинені на виконання рішення суду по справі №140/8060/20 щодо нарахування та виплати доплати до пенсії, як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону №796, виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не з двох мінімальних заробітних плат (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) та зобов`язати відповідача вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення.

В обґрунтування заяви зазначає, що виконуючи рішення суду у цій справі, відповідач зобов`язаний застосувати розмір доплати до пенсії на рівні двох мінімальних заробітних плат. Проте, всупереч ухваленому рішенню, відповідач протиправно зменшив розмір підвищення до пенсії з двох мінімальних заробітних плат до двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 заяву було залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права просить її скасувати та подану нею заяву задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідачем протиправно при перерахунку пенсії застосовано розрахункову величину прожиткового мінімуму, оскільки при перерахунку пенсії застосуванню підлягає розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на відповідний календарний рік, з урахуванням змін такого розміру протягом відповідного року.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції змінити в частині мотивів відмови у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в мотивувальній частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2021, яке набрало законної сили, додатково було вказано про те, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №1774-VIII від 06.12.2016, за змістом п.3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення якого, мінімальна заробітна плата після набрання ним чинності не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, суд першої інстанції прийшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Статтею 1291 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст.14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

ЄСПЛ у рішенні від 06.09.1978 у справі Класс та інші проти Німеччини дійшов висновку, що відповідно до принципу верховенства права, втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст.383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду, серед іншого має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження, у випадку, коли таке відкрито (ч.2 ст.383 КАС України).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом (ч.3 ст.383 КАС України).

З матеріалів справи видно, що позивачка звернулася до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України у зв`язку з тим, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 по справі №140/8060/20 пенсійним органом було нараховано та призначено до виплати підвищення до пенсії відповідно до ст.39 Закону №796, проте сума підвищення повинна бути обрахована з двох мінімальних заробітних плат, а не із двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Тобто, із змісту цієї заяви та апеляційної скарги видно, що позивачка не згідна із перерахунком підвищення до пенсії, проведеним на виконання судового рішення, зокрема, в частині обрахунку розміру підвищення до пенсії.

Судом встановлено, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 по справі №140/8060/20 ГУ ПФУ здійснило позивачці перерахунок пенсії та нарахувало доплату підвищення до пенсії відповідно до ст.39 Закону №796.

Колегія суддів враховує, що згідно положень ч.4 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст.373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У свою чергу, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України Про виконавче провадження №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404).

Стаття 1 цього Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень, що передбачає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначений розділом VIII Закону №1404.

Статтею 18 Закону №1404 передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду від 28.04.2021 по справі №140/8060/20 було видано виконавчий лист, який пред`явлено стягувачем для примусового виконання, на підставі якого головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 16.05.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71818927.

Тобто, станом на час звернення позивачки до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України і по даний час існує відкрите виконавче провадження ВП №71818927 щодо виконання виконавчого листа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 по справі №9901/235/20 вказала, що ст.383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається невиконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України.

Колегія суддів наголошує, що повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку ст.383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

В такій ситуації відсутні правові та фактичні підстави для застосування механізму визначеного ст.383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, являються передчасними та безпідставними вимоги заяви позивачки про застосування норм ст.383 КАС України, а відтак і відсутні підстави для задоволення її заяви, поданої в порядку цієї норми КАС України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відмова у задоволенні відповідних вимог заявниці (позивачки) не являється обмеженням її права на ефективний судовий захист, зокрема, на стадії виконання судового рішення, а зумовлена необхідністю дотримання обов`язкових (наведених вище) норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів погоджується із резолютивною частиною оскаржуваної ухвали про відсутність підстав для задоволення заяви позивачки, поданої в порядку ст.383 КАС України.

Проте, враховує, що висновки суду першої інстанції обгрунтовані іншими, ніж апеляційним судом, мотивами.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно прийняв рішення про відмову в задоволенні заяви позивачки, поданої в порядку ст.383 КАС України, однак допустив порушення норм процесуального права, через що оскаржувану ухвалу суду слід змінити в частині мотивів відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

У решті ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують інших висновків прийнятого судового рішення, а тому підстави для його скасування чи зміни у цій відсутні.

Згідно п.3, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 383 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року про залишення без задоволення заяви про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії змінити в частині відмови у задоволенні заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України.

У решті ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року по справі №140/8060/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
Н. В. Ільчишин