Справа № 120/15094/23
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 лютого 2024 р. Справа № 120/15094/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю наказу відповідача №1358 від 07.09.2023, в частині накладення на заступника начальника відділу превенції Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді зауваження.

Ухвалою від 06.10.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначив, що наказом ГУНП у Вінницькій області №1358 від 07.09.2023 заступник начальника відділу превенції Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Дзюбенко Марія Олександрівну притягнута до дисциплінарної відповідальності у виді зауваження за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушені службової дисципліни, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 7, 8 частини 1 статті З Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», що виразилось у недостатньому контролі та низькій вимогливості до підлеглих.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що наказом начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 117 о/с від 20.07.2022 капітана поліції ОСОБА_1 , призначено на посаду заступника начальника відділу превенції Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

З метою проведення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин та причин вчинення дисциплінарного проступку за фактами, викладеними у довідній записці заступника начальника управління начальника ВДОП УПД ГУНП у Вінницькій області про стан організації службової діяльності поліцейського офіцера громади СВГ ВП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_2 , наказом ГУНП у Вінницькій області №1087 від 24.07.2023 призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію.

За результатами проведеного службового розслідування комісією складено висновок службового розслідування від 04.09.2023, в пункті 2 резолютивної частини якого зазначено, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, уважати такими, що підтвердилися.

Пунктом 6 даного висновку вирішено застосувати до заступника начальника відділу превенції Вінницького РУП Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді зауваження, за недостатній контроль, низьку вимогливість до підлеглих та порушення службової дисципліни, пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. 7, 8 ч. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, та здійснення неналежного контролю за діями підлеглих.

Наказом ГУНП у Вінницькій області №1358 від 07.09.2023 заступника начальника відділу превенції Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді зауваження за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушені службової дисципліни, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 7, 8 частини 1 статті З Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», що виразилось у недостатньому контролі та низькій вимогливості до підлеглих.

Разом із тим, не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію».

Згідно до статті 3 вказано Закону, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначено Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

У відповідності до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

У відповідності із статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, які підривають авторитет поліції.

Приписами статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, яке застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Положеннями статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, установлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Відповідно до статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема, обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у не виконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни, та означає не дотримання норм Конституції, законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Підставою для накладення дисциплінарного стягнення є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Дослідивши висновок службового розслідування та оскаржуваний наказ судом встановлено, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді зауваження слугував факт порушення останньою службової дисципліни, яке виразилось у недостатньому контролі та низькій вимогливості до підлеглих.

Положеннями статті 2 Дисциплінарного статуту регламентовано взаємовідносини керівників та підлеглих. Так, згідно вказаної статті за своїм службовим становищем поліцейські можуть бути керівниками або підлеглими стосовно інших поліцейських.

Керівник - це службова особа поліції, наділена правами та обов`язками з організації службової діяльності підлеглих їй поліцейських та інших працівників поліції і контролю за їхньою службовою діяльністю.

Керівник, якому поліцейський підпорядкований за службою, у тому числі тимчасово, є прямим керівником для нього. Найближчий до підлеглого прямий керівник є безпосереднім керівником.

Крім того, відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту керівник несе відповідальність за дотримання підлеглими службової дисципліни. З метою забезпечення дотримання службової дисципліни керівник зобов`язаний, зокрема, створити умови, необхідні для виконання підлеглими обов`язків поліцейського; розвивати у підлеглих розумну ініціативу та самостійність під час виконання ними обов`язків поліцейського; забезпечити сприятливий стан морально-психологічного клімату в колективі, своєчасно вчиняти дії із запобігання порушенню службової дисципліни підлеглими та виникненню конфліктів між ними; контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень.

З аналізу наведеного вбачається, що діючим законодавством передбачене правове розмежування працівників поліції, яке містить відносини субординації та відповідну складову підпорядкування підлеглих поліцейських їх керівникам.

Поряд з цим, законодавство передбачає не лише права керівників по відношенню до підлеглих (зокрема, в частині видання обов`язкових до виконання наказів), а й прямі обов`язки керівників щодо підлеглих їм працівників, зокрема, контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень.

Водночас, суд зазначає, що наявність обов`язків керівників щодо підлеглих їм працівників, зокрема, щодо контролю дотримання підлеглими службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень не є абсолютною, адже наявність таких обов`язків не виключає випадків, коли працівником поліції (підлеглим) порушено службову дисципліну, водночас, його керівник не несе жодної правової, зокрема, дисциплінарної відповідальності.

Наведені випадки мають місце тоді, коли керівником виконувались обов`язки щодо контролю дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізу її стану, проведення профілактичної роботи із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень, водночас, підлеглим, незважаючи на вказані заходи керівника, було допущено порушення службової дисципліни, зокрема (але не виключно), щодо вчинення дій, які підривають авторитет Національної поліції України.

Вищевказані обставини, як щодо вчинення підлеглим дисциплінарного порушення, так і щодо виконання обов`язків керівником щодо контролю дотримання підлеглим службової дисципліни, повинні встановлюватись службовим розслідуванням.

В даному ж випадку, за результатом проведення службового розслідування було вказано лише про порушення службової дисципліни, яке виразилось у недостатньому контролі та низькій вимогливості до підлеглих.

Водночас, на підтвердження вказаних висновків відповідачем не було надано жодних ані доказів, ані обґрунтувань.

Відповідач не вказав, в чому саме полягає "недостатній контроль" та "низька вимогливість", які відомчі інструкції та положення із здійснення профілактичної роботи зі зміцнення службової дисципліни підлеглих позивачем не було виконано, в чому це виразилося та які заходи не вжиті.

При цьому, суд звертає увагу на те, що службове розслідування було призначено саме за фактом вчинення дисциплінарного проступку поліцейським офіцером громади СВГ ВП Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції ОСОБА_3 , а не позивачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Слід наголосити, що допущення підлеглим позивача дисциплінарного проступку у вигляді порушення службової дисципліни та неналежному виконання службових обов`язків, не може бути самостійною і безумовною підставою для притягнення позивача до відповідальності без доведення належним чином складу дисциплінарного проступку самим позивачем, як керівником вказаної особи, чого (доведення) в межах даної справи не вбачається.

Суд наголошує, що об`єктивною стороною дисциплінарного проступку є протиправна поведінка суб`єкта, негативні (шкідливі) наслідки, причинний зв`язок між ними та діями особи, яка притягується до дисциплінарної відповідальності.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, з урахуванням дій чи бездіяльності інших посадових осіб, а також дослідження фактів, викладених у письмових поясненнях.

В даному ж випадку, спірний наказ містить посилання на загальні положення статей та пунктів, за їх змістом відсутня деталізація вчинених позивачем порушень.

Натомість, матеріалами даної адміністративної справи підтверджується, що позивач має позитивну службову характеристику, та діючих дисциплінарних стягнень не має.

Окрім того, з наявних у справі доказів не убачається причинно-наслідковий зв`язок дій/бездіяльності позивача та заподіяної охоронюваним законом інтересам шкоди.

Також, суд вважає необхідним врахувати правову позицію ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Суд зазначає, що лише констатація відповідачем порушення позивачем службової дисципліни, як керівником по відношенню до підлеглих, шляхом недостатнього контролю та низькій вимогливості свідчить про відсутність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою для висновку про наявність вказаного порушення в діях позивача.

Таким чином, на переконання суду, притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, відповідач не навів обґрунтованих доводів та не встановив доказів вчинення позивачем дисциплінарного правопорушення, а тільки з урахуванням лише одного факту підлеглості здійснив абстрактне посилання на вимоги пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 7, 8 частини 1 статті 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, як таких, що, на його думку, були порушені позивачем.

Згідно з правових висновків викладених Верховним Судом у постанові від 20.05.2021 у справі №420/2916/20, застосування дисциплінарного стягнення не може ґрунтуватися на припущеннях або недоведених фактах, а при прийнятті рішень суб`єкт владних повноважень повинен уникати невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами.

За наведених вище обставин суд доходить висновку, що в ході судового розгляду справи не знайшов свого підтвердження склад дисциплінарного проступку в поведінці позивача, за який до нього пунктом 4 резолютивної частини наказу №1358 від 07.09.2023 було застосовано дисциплінарне стягнення у виді зауваження. Як наслідок, вказаний вище наказ відповідача в частині застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення у виді зауваження є протиправним та підлягає скасуванню.

Як зазначено у частині першій статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд вважає, що відповідач не довів правомірність прийняття спірного наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №1358 від 07.09.2023 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Вінницького РУП" в частині застосування до заступника начальника відділу превенції Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді зауваження.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, )

Повний текст рішення складено 08.02.2024.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна