Справа № 520/27926/23
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

09 лютого 2024 року №520/27926/23

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 НГУ (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористані молодшим сержантом ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 НГУ (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані молодшим сержантом ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на день його звільнення і виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 НГУ (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошової компенсації за невикористані молодшим сержантом ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) календарні дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій за період з 2019 по 2023 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 НГУ (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані молодшим сержантом ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) календарні дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій за період з 2019 по 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на день його звільнення і виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є вдовою ОСОБА_2 , який проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, мав статус учасника бойових дій та загинув під час виконання службових обов`язків. Під час виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , відповідач не нарахував та не виплатив позивачці, як члену сім`яї загиблого військовослужбовця, компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2022-2023 роки та дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2019 по 2023 роки відповідно до вимог Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про відпустки", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", чим порушив її права та законні інтереси.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Від представника відповідача - ОСОБА_3, через ЄСІТС "Електронний суд", надійшла заява, в якій представник Військової частини НОМЕР_1 НГУ зазначив, що відповідач в повному обсязі визнає позовні вимоги, вважає їх законними та обґрунтованими. Також зазначив, що відповідачем прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 компенсації сум за невикористані ОСОБА_2 дні основної та додаткової відпустки та замовлено необхідні кошти.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , є дружиною військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 21.08.2021.

ОСОБА_2 , проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) від 16.10.2018 №246.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_6 від 28.08.2019, виданого Головним управлінням Національної гвардії України ОСОБА_2 мав статус учасника бойових дій.

Відповідно до довідки Відділу судово-медичної експертизи трупів та чергових експертів від 24.03.2023 №2577, постанови медичної (військово-лікарської) комісії ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області" від 11.09.2023 №220, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого Холодногірським відділом державно реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 27.03.2023, молодший сержант контрактної служби в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок вогнепального поранення грудної клітини, отриманого при виконання службових обов`язків пов`язаних із захистом Батьківщини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 17.08.2023 №234 молодшого сержанта ОСОБА_2 , старшого водія (автобуса (мікроавтобуса) 2-го відділення 2-го автомобільного взводу автомобільної роти, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок поранення несумісного з життям, виключено зі списків особового складу Національної гвардії України, у зв`язку зі смертю.

При виключенні ОСОБА_2 зі списків особового складу частини відповідачем не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2019 по 2023 рік, яка передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також не виплачено грошову компенсацію невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 -2023 роки.

08.08.2023 позивачка звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 із заявами про виплату їй, як дружині загиблого учасника бойових дій ОСОБА_2 , грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної додаткової відпустки, як учасника бойових дій за 2019-2023 роки, грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу військової частини.

За наслідками розгляду вказаних заяв, листами за підписом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2023 №40/05/11-5592/Т-730 та №40/05/11-5594/Т-679 позивачу відмовлено у виплаті грошової компенсації, мотивуючи тим, що не має можливості заявнику виплатити компенсацію за за щорічну основу та додаткову відпустку, яка належала військовослужбовцю, у зв`язку із тим, що відсутній факт звільнення ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з такою відмовою у виплаті компенсації, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 №504/96-ВР передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 згаданої статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Законі України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII та Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 №1932-XII (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).

Згідно з статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 згаданої статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, пунктом 8статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців" та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" від 05.11.1996 № 504/96-ВР.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

З огляду на викладене, суд вважає, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18.

Суд встановив, що станом на момент виключення ОСОБА_2 із списків особового складу військової частини відповідач не провів з ним розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-XII, за 2019-2023 роки та календарні дні основної відпустки, передбаченої Закон від 05.11.1996 №504/96-ВР за 2022-2023 роки, що не заперечується відповідачем.

Щодо доводів представника відповідача, викладених в письмовій заяві стосовно вчинення дій по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 належних її чоловіку виплат, суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження вказаного представником відповідача до суду не надано.

Щодо наявності права саме у позивачки, як дружини померлого на отримання компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 61 статті 18 Закону України №2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у пункті 6 статті 9 згаданого Закону.

Розділом ХХХ Порядку №260 визначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 Цивільного кодексу України).

У разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, виплачується спадкоємцям (частина 6 статті 83 Кодексу законів про працю України).

Оскільки позивач, в розумінні Закону України №2011-XII та Порядку №260, є членом сім`ї, а саме дружиною померлого ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про наявність у неї права на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки її померлого чоловіка, як учасника бойових дій за період з 2019 року до 2023 року та щорічної відпустки за 2022-2023 роки.

Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають, оскільки, позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані молодшим сержантом ОСОБА_2 календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані молодшим сержантом ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) календарні дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані молодшим сержантом ОСОБА_2 календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019 по 2023 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані молодшим сержантом ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період з 2019 по 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 09 лютого 2024 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО