Справа № 420/22841/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/22841/23

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,

повний текст судового рішення

складено 06.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди: з 10.03.2022 по 24.05.2022 та з 01.06.2022 по 31.07.2022, з урахуванням фактично виплачених сум;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за періоди: з 10.03.2022 по 24.05.2022 та з 01.06.2022 по 31.07.2022, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що приймав участь в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у періоди з 10.03.2022 р. по 24.05.2022 р. та з 01.06.2022 р. по 31.07.2022 р., однак відповідачем необґрунтовано позбавлено позивача додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100 000 грн., відповідно до пункту 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р. за казані вище періоди.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 09.04.2022 року по 30.04.2022 року та з 01.05.2022 року по 24.05.2022 року, 03.06.2022 року, 14.06.2022 року, 07.07.2022 року, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. За вказаного, відповідно до наказів НОМЕР_1 прикордонного загону від 08.05.2022 №216/1, від 07.06.2022 №195-ос, від 08.07.2022 № 258-ос, від 05.08.2022 №309-ос позивачу в повному розмірі виплачена додаткова винагорода, яка була збільшена до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, що підтверджується позивачем у позовній заяві. Оскільки в інші дні службового відрядження позивач не брав участь у бойових діях або забезпеченні збройної агресії в період здійснення зазначених заходів та не отримував бойових (спеціальних) завдань та інших заходів, позивачу за спірний період винагорода у розмірі 30000 гривень нарахована та виплачена в повному обсязі, а додаткова винагорода збільшена до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів нарахована та виплачена позивачу пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням судом першої інстанції, позивач подав на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2023р. у цій справі та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги зазначив про необґрунтованість висновку суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог. На думку скаржника, накази Адміністрації Держприкордонслужби України №392-/0/81-22-АГ, №628/0/81-22-АГ на відсутність у позивача передбачених якими документів у підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів, послався суд першої інстанції, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах, адже вони не проходили державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України, були видані як вказує апелянт без погодження з Міністерством внутрішніх справ України. Вказує також, що відповідач не зазначив жодних заперечень саме з посиланням на відповідні докази, щодо факту не взяття позивачем участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф протягом спірного періоду, при тому що обов`язок доказування правомірності своїх рішень/дій чи бездіяльності покладається саме на відповідача. Апелянт також вважає, що судом першої інстанції: не було враховано й тих обставин, що проблеми, які виникають в процесі створення та обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не можуть мати негативні наслідки для такого військовослужбовця, а саме впливати на його законні права; не досліджено та не надано оцінку доказам, які підтверджують відсутність участі Позивача у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за спірний період, тобто, у разі незалучення Позивача до зазначених дій у спірні періоди не було досліджено письмові докази такої інформації (довідка, рапорт, журнали тощо) за підписом уповноваженої особи Відповідача, у тому числі витяги з журналу службово-бойових дій, які містяться в матеріалах справи. в свою чергу. Відтак, оскільки витягом з журналу бойових дій підтверджується те, що позивач приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки, оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, скаржник переконаний що має право на підвищену додаткову винагороду до 100 000,00 грн.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про хибність та необґрунтованість доводів апелянта просить відмовити у задоволенні його апеляційної скарги мотивуючи зокрема тим, що позивачу підвищена додаткова винагорода до 100 000,00 грн. була виплачена у спірному періоді в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. В інші ж дні службового відрядження відповідно до п.2 Наказу №164 позивач не брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів та не виконував бойових (спеціальних) завдань та інших заходів передбачених даним пунктом, відтак у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно та законно.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходить військову службу у складі НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), шо підтверджується військовим квитком, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №82-ОС від 01.03.2022 року сержанта ОСОБА_1 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період 3 відділом Одеського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (м. Южне) Одеської області, призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії інспектора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » тип «Б», з 01.03.2023 року та зараховано до списків особового складу загону та на всі види забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №134-ВВ сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії інспектора кінологічного відділення відділу прикордонної служби «Південний» тип «Б» відряджено у службове відрядження в складі зведеного загону №4 до н.п. Южноукраїнськ, з метою виконання бойового розпорядження з 01.06.2022 року.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №192-ВВ від 01.08.2022 року сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії інспектора кінологічного відділення відділу прикордонної служби «Південний» тип «Б» наказано вважати таким, що прибув із службового відрядження в складі зведеного загону №4 до н.п. Южноукраїнськ з 31.07.2022 року.

Відповідно до витягу з журналу бойових дій відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №3-ДСК, том 1, стор. 4,7, сержант ОСОБА_1 з 10.03.2022 року по 24.05.2022 року перебував в Миколаївській області, Очаківського та Вознесенського району, з метою виконання бойових завдань, а саме ведення спостереження, виявлення та знищення диверсійно-розвідувальних груп (бойове розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 10.03.2022 року №107-ДСК) та в період з 01.06.2022 року по 31.07.2022 року перебував у м. Южноукраїнськ Миколаївської області, з метою виконання бойових завдань (бойове розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 31.05.2022 року №299-ДСК).

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №532-ОС від 09.12.2022 року сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.

Як вбачається з довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з березня 2022 року по грудень 2022 року позивачу здійснювалося нарахування додаткової грошової винагороди у розмірі 30000,00 грн та збільшеної додаткової винагороди у розмірі 70000,00 грн.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати Позивачу додаткової винагороди відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100000 грн, за період 10.03.2022 року по 24.05.2022 року та з 01.06.2022 року по 31.07.2022 року, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час розгляду справи доведено, що позивачу у межах спірного періоду додаткову винагороду збільшену до 100 000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії нараховано та виплачено пропорційно часу участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Щодо інших періодів заявлених позивачем, суд першої інстанції вважав, що участь позивача не підтверджена безпосередня участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, про що в матеріалах справи відсутні належні докази.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим, виходячи з наступного.

Як встановлено ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч.2 ст.9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Надалі, Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, а указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 18 квітня 2022 року № 259, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року. В подальшому, указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 168 (в первісній редакції визначено, що на період дії воєнного стану).

Положеннями абз.1 пункту 1 Постанови № 168 (в редакції на дату її прийняття) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абз. 4 пункту 1 Постанови № 168).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Згідно із пункту 2-1 Постанови № 168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350, яка набрала чинності 24.03.2022, до вищезазначеної Постанови № 168 були внесені зміни, згідно з якими абзац перший пункту 1 після слів та поліцейським доповнено словами а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 № 754, яка набрала чинності 08.07.2022, до Постанови № 168 були внесені зміни, відповідно до яких в абз.1 п.1 слова які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка замінено словами які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що на період дії воєнного стану (який запроваджено Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та в подальшому строк дії якого в Україні продовжено), позивач - ОСОБА_1 , як військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 , має право на виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно та додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, в районах здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Разом з тим, сам факт виконання позивачем у спірному періоді обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до п. 3 телеграми Міністра оборони України від 07.03.2022 №248 райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Положеннями пунктів 5 та 6 телеграми Міністра оборони України від 07.03.2022 №248 визначено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі - військові частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до цієї телеграми).

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Отже, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини за формою, наведеною у телеграмі МОУ від 07.03.2022 № 248.

Відповідно до наявних у справі письмових доказів вбачається, що згідно наданого позивачем витягу з журналу службово-бойових дій відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №3-ДСК, том 1, стор. 4,7, сержант ОСОБА_1 з 10.03.2022 року по 24.05.2022 року перебував в Миколаївській області, Очаківського та Вознесенського району, з метою виконання бойових завдань, а саме ведення спостереження, виявлення та знищення диверсійно-розвідувальних груп (бойове розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 10.03.2022 року №107-ДСК) та в період з 01.06.2022 року по 31.07.2022 року перебував у м. Южноукраїнськ Миколаївської області, з метою виконання бойових завдань (бойове розпорядження начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 31.05.2022 року №299-ДСК).

Також, як свідчать матеріали справи, відповідно до наказів НОМЕР_1 прикордонного загону №216/1 від 08.05.2022 року, №195-ос від 07.06.2022 року, № 258-ос від 08.07.2022 року, №309-ос від 05.08.2022 позивачу в повному розмірі виплачена додаткова винагорода, яка була збільшена до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У інші дні службового відрядження, за які позивач просить зобов`язати відповідача виплатити йому збільшену додаткову винагороду до 100 000 грн., документально не підтверджено що позивач брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів та не виконував бойових (спеціальних) завдань та інших заходів передбачених відповідними наказами, щоб надавало йому право на отримання такої збільшеної додаткової винагороди.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд проаналізувавши встановлені обставини справи та приведені законодавчі приписи у сукупності, погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач здійснив нарахування позивачу у спірному періоді додаткової грошової винагороди збільшеної до 100000 грн пропорційно часу безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, що підтверджується наявними у справі матеріалами.

Суд першої інстанції ґрунтовно при цьому зауважив опираючись на доводи відповідача у справі, що виконання даних заходів не підтверджується відомостями з журналу бойових (службово - бойових) дій, оскільки в ньому зазначено лише виконання службових обов`язків (здійснювання заходів щодо прикриття та оборони державного кордону) позивачем в певну кількість днів, а не виконання ним заходів з відсічі збройній агресії рф відповідно до наказів Адміністрації Держприкордонслужби України № 392-АГ, № 628-АГ.

Разом з тим, докази безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів позивач суду не надав, про обставини такої участі у позовній заяві не зазначив, відповідач їх також не підтверджує.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.

Поряд з цим позивачем доводів відповідача не спростовано, документів, передбачених пунктом 3 Наказу №628/0/081-22АГ щодо його безпосередньої участі у бойових діях та заходах у періодах, за які як він вважає відповідачем протиправно не виплачено йому додаткову винагороду передбачену Постановою №168 у збільшеному розмірі 100 000 грн., - не надано.

За вказаного, на переконання судової колегії. Суд першої інстанції обґрунтовано погодившись із доводами відповідача у цій справі, виснував, що позивачу в межах спірного періоду додаткова винагорода збільшена до 1000000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії нарахована та виплачена пропорційно часу участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії.

Апелянтом указаний висновок суду першої інстанції з яким погоджується апеляційний суд не спростований.

Стосовно посилань апелянта на неможливість застосування Наказів №392-АГ, №628-АГ, суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що накази №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ Адміністрації Держприкордонслужби видано на реалізацію пункту 2-1 Постанови № 168 з метою врегулювання порядку і умов здійснення виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди під час дії воєнного стану, про що зазначено в преамбулах вказаних наказів.

Таким чином, зазначені накази Адміністрації Держприкордонслужби не зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян та не мають міжвідомчого характеру, не створюють нових норм, а лише конкретизують порядок підтвердження однієї з умов виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, а саме регламентують порядок підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Колегія суддів звертає увагу, що Наказ №164-АГ виданий до того, як була ухвалена Постанова № 793, а редакція пункту 1 (абзац другий) Постанови № 168 (на дату видання Наказу №164-АГ) передбачала, що «виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників)».

Після того, як набрала чинність Постанова № 793, якою Постанову №168 було доповнено пунктом 2-1, умови виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, відтак, мали бути визначені відповідним міністерством.

В свою чергу, порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, які визначають механізм виплати на період дії воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, були затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України 26 січня 2023 року №36 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 31 січня 2023 року за № 196/39252.

Зазначені Порядок та умови введені в дію з 01 лютого 2023 року, а тому не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Зважаючи також на те, коли були затверджені наступні порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, колегія суддів вимушена констатувати також, що протягом періоду, якого стосується спір у цій справі Міністерство внутрішніх справ України не затвердило порядку, який би визначав умови виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168.

Поза тим, Накази №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ щодо впорядкування виплати додаткової винагороди залишаються чинними і щонайменше протягом спірного періоду регулювали ті питання, які необхідні для належного виконання пункту 1 Постанови № 168.

Колегія суддів з даного приводу також враховує, що згідно з ч.1 ст.8 Закону України від 03.04.2003 № 661-ІV «Про Державну прикордонну службу»(далі - Закон № 661-ІV) керівництво Державною прикордонною службою України та діяльністю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, здійснює Голова Державної прикордонної служби України.

Пунктами 3,4 частини l статті 19 цього Закону визначено, що одними із обов`язків державної прикордонної служби України є припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України та участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав.

За приписами п.п.9, 10 Положення про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 533 (далі - Положення), Адміністрація Держприкордонслужби в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконанняКонституціїта законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів МВС видає директиви, накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Адміністрацію Держприкордонслужби очолює Голова Держприкордонслужби.

Указане вище Положення не передбачає оприлюднення цих актів, зокрема і як умову, з якою пов`язується їхня чинність.

Проаналізувавши приписи п. 2-1 Постанови № 168 в контексті оцінки правомірності застосування положень Наказів№164-АГ, №392-АГ, №628-АГ для визначення/підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, у розмірі до 100000,00 грн) колегія суддів дійшла висновку, що їх застосування має як юридичне підґрунтя, так і раціональне пояснення.

Так, зокрема, Голова Держприкордонслужби відповідальний за очолюваний ним орган і Накази №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ, які він видав в умовах дії воєнного стану на виконанняуказів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64і № 69 та Постанови № 168, має правну основу.

Положення пункту 1 Постанови № 168 пов`язують виплату військовослужбовцям додаткової винагороди у [збільшеному] розмірі до 100000,00 грн саме з безпосередньою участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови №168 (щодо умов для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у [збільшеному] розмірі до 100000,00 грн) має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав.

Для належного виконання пункту 1 Постанови № 168 і виплати додаткової винагороди військовослужбовцям з урахуванням їхньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, Голова Держприкордонслужби затвердив Накази №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ, у яких, серед іншого, написано, що треба розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі також - бойові дії або заходи).

На переконання апеляційного суду, Голова Держприкордонслужби, який здійснює безпосереднє військове керівництво цим органом, організовує виконання покладених на неї завдань і функцій, затверджує кошториси, плани використання бюджетних коштів, штатні розписи структурних підрозділів, своїми Наказами №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ затвердив акти, якими мало б керуватися командування структурних підрозділів для належного підтвердження участі військовослужбовців Держприкордонслужби у бойових діях і заходах, за що цим військовослужбовцям належить виплатити додаткову винагороду, що ніяким чином не звужує прав військовослужбовців на її отримання.

Враховуючи також ту обставину, що Держприкордонслужба є правоохоронним органом спеціального призначення і виконує свої завдання в умовах дії воєнного стану, колегія суддів не має підстав заперечити обов`язковість дотримання вимог Наказів №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ, які націлені головно на те, щоб розкрити/роз`яснити зміст положень пункту 1 Постанови № 168 (з уваги на функції Держприкордонслужби) і організувати порядок їх виконання/реалізації, позаяк йдеться про військовослужбовців та публічні кошти.

Відповідно до частин першої, другоїстатті 7 КАС Українисуд вирішує справи відповідно доКонституціїта законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначеніКонституцієюта законами України.

Приймаючи до уваги та аналізуючи викладене, можна дійти висновку про те, що протягом спірного періоду командування відповідач діяв правомірно, коли у свій діяльності та в умовах дії воєнного стану дотримувався затверджених Наказами №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ вимог та діяв відповідним чином.

У контексті спірних правовідносин та надання оцінки доводам скаржника, зазначене засвідчує, що відповідач мав пов`язувати виплату додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн з виконанням військовослужбовцем завдань, які перелічені у Наказах №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ.

Отже, стосовно того чи можуть застосовуватися Накази №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ до правовідносин, які виникають між військовослужбовцями Держприкордонслужби та командуванням військових частин у зв`язку з їх використанням для визначення порядку і умов виплати додаткової винагороди згідно з пунктом 21Постанови № 168, колегія суддів відповідає, що затверджені Наказами №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ положення для реалізації положень пункту 1 Постанови № 168 підлягають застосуванню до спірних відносин.

Аналогічні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі № 520/690/23 у схожих правовідносинах, а також у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2023 року в справі № 200/193/23 у подібних правовідносинах.

Отже, підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд наголошує, що у розумінні приписів чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, для виплати збільшеної до 100 000,00 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно часу участі особи у таких діях та заходах необхідні бути наявні відповідні умови, а також передбачені Наказами №164-АГ, №392-АГ, №628-АГ документи.

Відтак, оскільки позивачем підтверджено, що він брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 09.04.2022 по 30.04.2022 та з 01.05.2022 по 24.05.2022, 03.06.2022, 14.06.2022, 07.07.2022 перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, а в інші ж дні службового відрядження взяття позивачем безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів та не виконував бойових (спеціальних) завдань та інших заходів передбачених даним указаними вище Наказами, не підтверджено документально, - є доведеною правомірність виплати Позивачу військовою частиною НОМЕР_2 додаткової винагороди, яка збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційної часу участі у таких діях та заходах в повному розмірі.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а відтак судом першої інстанції було вірно відмовлено у їх задоволенні.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321-322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року по справі № 420/22841/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян