Справа № 160/31533/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеси О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградзернопродукт» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградзернопродукт» (далі позивач, ТОВ «Павлоградзернопродукт») до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову від 25.10.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу №005909.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Павлоградзернопродукт» вказано, що оскаржена постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки вона була прийнята на підставі доказів, отриманих з порушенням вимог законодавства. Позивач вважає, що відповідачем було допущено порушення порядку здійснення габаритно-вагового контролю, а відтак не було доведено порушення законодавства про автомобільний транспорт з боку позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 р. відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду від 27.10.2023 року, якою відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 06.12.2023 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Копія позовної заяви та додатками була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 01.12.2023 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до п. 37 підрозділу 2 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

Відповідно до п. 17 підрозділу 1 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач Державна служба України з безпеки на транспорті зареєстрована в Електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи".

Станом на 05.02.2024 р. (з урахуванням строку на поштове відправлення) та станом на день розгляду справи по суті, відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Пояснень, заяв або клопотань по суті спору відповідачем до суду також не надано.

Відповідно до частини 4 статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, відповідач правом на подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) та надання доказів по справі не скористався, з клопотанням про продовження строків на надання відзиву до суду не звертався.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Павлоградзернопродукт» є власником автомобіля (марка DAF, модель TE75PC, реєстраційний номер AE1050IE) та причіпа (марка KOTSСHENREUTHER, модель AWB-218, реєстраційний номер AE8050XM).

22.09.2023 р. о 9 год. 12 хв. на автодорозі Н-11 старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївської області Шепетковським В.С. проведено перевірку вищезазначеного транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті якої виявлено перевищення норм навантаження на одиночну вісь, а саме, при дозволеному навантаженні в 11,5 т. фактичне навантаження складало 12,75 т., на підтвердження чого останнім складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №046919 від 22.09.2023 р. та Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0053059 від 22.09.2023 р.

Також за результатами перевірки складено Акт за №320656 від 22.09.2023 р., в якому зафіксовано порушення передбачене ст. 34 Законом України «Про автомобільний транспорт», у т.ч. порушення, відповідальність за які передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевезення вантажу з Дніпропетровської області в м.Южне Одеської області з перевищенням норм навантаження на одиночну вісь (зокрема, при дозволених 11 500 т фактично 12 750 т, тобто на 10, 86 % більше за норму).

25.10.2023 р. начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області була винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №005909, якою на позивача накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн. у зв`язку з порушенням ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р.

Не погоджуючись з постановою №005909 від 25.10.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу, ТОВ «Павлоградзернопродукт» звернулося з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з ч.4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» №879 від 27.06.2007 р. установлено, що дія Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, поширюється на вітчизняних та іноземних перевізників, що здійснюють перевезення вантажів на території України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 р. (далі Порядок №879), плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України за №1306 від 10.10.2001 р., за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зазначає, що відповідно до п.п. 4 п.2 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно пункту 16 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Відповідно до пункту 18 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Суд зазначає, що у даному випадку співробітником Укртрансбезпеки було порушено процедуру габаритно-вагового контролю, з огляду на таке.

Так, відповідно до пункту 16 Порядку №1567, рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.

Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Отже, габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки, проте в даному випадку габаритно-ваговий контроль проведено одним співробітником Укртрансбезпеки.

Суд зауважує, що габаритно-ваговий контроль може проводити і одна особа Укртрансбезпеки, однак в такому випадку є обов`язковим залучення посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Водночас, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази на підтвердження того, що під час проведення габаритно-вагового контролю були залученні посадові особи відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю, оскільки у матеріалах складених за результатами перевірки такі відомості відсутні.

Також, наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України №1007/1207 від 10.10.2013 р. затверджено Порядок взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, додатком 1 до якого встановлено форму довідки про здійснення габаритно-вагового контролю, яка, серед іншого, має містити підпис, прізвище та ініціали оператора вагового комплексу, наявне місце для печатки.

Разом з тим, довідка про здійснення габаритно-вагового контролю, яка видана позивачу, також містить підпис лише одного співробітника Укртрансбезпеки, підпис посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції та/або Укравтодору та/або власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю відсутні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки габаритно-ваговий контроль був проведений з порушенням встановленого порядку, то його результати не можуть бути покладені в основу прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Також судом враховано наступні доводи позивача про відсутність з його боку порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Так, у відповідності до Товарно-транспортної накладної (далі ТТН) №322 від 21 09.2023 р. (на яку є посилання у Акті проведення перевірки), позивачем здійснювалось перевезення насіння ріпаку 1 класу з вул. Тургенева, 16, м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, до м. Южне Одеської області, Одесько-Миколаївське шосе, 28.

При цьому, згідно до відмітки вантажоодержувача з зворотного боку вказаної ТТН, транспортні засоби DAF ТЕ 75 PC днз НОМЕР_1 та KOTSCHENREUTHER ABW-218 днз НОМЕР_2 прибули до м. Южне Одеської області 22.09.2023 р.

Позивачем перевозився сипучий вантаж, який в силу фізичних явищ, які виникають під час розгону та гальмування вантажного автомобіля може переміщуватись по всім осям транспортного засобу, в силу своєї сипучості. Вказаний факт міг викликати тимчасову зміну навантаження на вісь колісного транспортного засобу, на що позивач ніяк не міг вплинути та що не було враховано при габаритно-ваговому контролі.

При цьому, у відповідності до листа ТОВ "Павлоградзернопродукт" №148 від 22.11.2023 р., під час виконання транспортного рейсу перевозився тільки вантаж, який визначений у ТТН №322 від 21 09.2023 р. без довантажень/розвантажень у процесі перевезення.

Як слідує із наданої позивачем разом з позовною заявою роздруківки інформації з Супутникової системи моніторингу GPS24 від 09.11.2023 р., рух транспортних засобів DAF ТЕ 75 PC днз НОМЕР_1 та KOTSCHENREUTHER ABW-218 днз НОМЕР_2 протягом процесу перевезення рухався в тому числі і по автомобільним дорогам М-30 та Н-11 (на якій і було виявлено порушенні на пересувному пункті габаритно-вагового контролю).

Разом з тим, у відповідності до листа Державної служби України з безпеки на транспорті від 07.08.2023 р., на автодорозі М-30 розташовано три (WIM 20, WIM 58, WIM 60), а на автодорозі Н- 11 один (WIM 78) автоматичних пунктів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті.

При цьому, у відповідності до Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1174 від 27.12.2019 р., автоматичний пункт може забезпечувати, в тому числі, вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу, вимірювання загальної маси транспортного засобу, вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу та інше.

Проте, вказані автоматичні пункти не зафіксували перевищення навантаження на одиночну вісь транспортного засобу з огляду на відсутність доказів протилежного.

Отже, факт невстановлення чотирма пунктами автоматичної фіксації, які були пройдені транспортними засобами DA F ТЕ 75 PC днз НОМЕР_3 та KOTSCHENREUTHER ABW-218 днз НОМЕР_2 , перевищення навантаження на одиночну вісь, свідчить про відсутність порушення законодавства про автомобільний транспорт з боку позивача.

Під час розгляду справи відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що позивачем 22.09.2023 р. при перевезенні вантажу було допущено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке встановлена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988 р., "Тейксейра де Кастро проти Португалії" від 09.06.1998 р., "Яллог проти Німеччини" від 11.07.2006 р., "Шабельник проти України" від 19.02.2009 р., зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією.

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 р. по справі "Лавентес проти Латвії" та від 08.02.2011 р. по справі "Берктай проти Туреччини" наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій".

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 01.07.2003 р., вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, відповідач не надав до суду достатніх та беззаперечних доказів та не навів доводів, що підтверджують наявність з боку позивача порушень, на підставі яких прийнято оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Крім того, відповідач правом на подання до суду відзиву та доказів по суті спору не скористався, хоча був належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Інші доводи учасників справи не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 і ч. 2 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови, тоді як позивачем належним чином та в повному обсязі доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2684,60 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжної інструкції №6953 від 21.11.2023 р.

Оскільки позовну заяву задоволено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають частковому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача до задоволених позовних вимог, а саме: 2684, 60 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 241, 243-246, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградзернопродукт» (, вул. Залізнична, буд. 2, с.Варварівка, Павлоградський район, Дніпропетровська область, 51325) до Державної служби України з безпеки на транспорті (, вул. Антоновича, буд. 51, м.Київ, 03150) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 25.10.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу №005909.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Павлоградзернопродукт» () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 60 коп.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 05.02.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса