Справа № 640/2626/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 640/2626/20

адміністративне провадження № К/990/41838/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Медвідь Василь Осипович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі №640/2626/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Державного бюро розслідувань (далі - відповідач, ДБР), у якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати наказ ДБР від 28 грудня 2019 року №532-ос «Про припинення повноважень Директора ДБР»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора ДБР.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Медвідь Василь Осипович, звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржнику строку для подання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення представником скаржника отримано ухвалу Верховного Суду від 21 грудня 2023 року - 28 грудня 2023 року.

15 січня 224 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла заява про усунення недоліків шляхом, визначеним зазначеною ухвалою Верховного Суду.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що адвокат Медвідь В.О. вперше звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду 28 лютого 2023 року, однак ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2023 року її повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, роз`яснивши, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Суду. Звертає увагу на те, що вказана ухвала на адресу позивача чи його адвоката не надходила. Наголошує на тому, що 15 березня 2023 року адвокат потрапив в ДТП, в результаті чого зазнав значних тілесних ушкоджень, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого за № 21814. Згодом 28 березня 2023 року адвокату було проведено оперативне втручання (операція ключиці), що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за № 25650 та 04 квітня 2023 року було проведено ще одне оперативне втручання, а саме операція правої вушної раковини. Отже, як зазначає сторона позивача, розпочинаючи із 15 березня 2023 року внаслідок отримання чисельних травм, що підтверджується висновком експерта за № 52/2023 від 14 квітня 2023 року, адвокат проходив курс лікування та реабілітації, що підтверджується довідками виданими КНП « 6-а міська поліклініка м. Львова» від 20 березня 2023 року, від 04 квітня 2023 року, 24 квітня 2023 року. Враховуючи зазначене просить поновити строк на касаційне оскарження.

Перевіривши доводи вищевказаного клопотання, суд касаційної інстанції виходить з такого.

Так, Судом установлено, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 31 січня 2023 року, а касаційну скаргу подано на пошту 12 грудня 2023 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.

Скаржнику в ухвалі від 21 грудня 2023 року було роз`яснено, що Суд перевіряє обставини пропуску строку на касаційне оскарження на підставі клопотання скаржника, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих скаржником доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку Судом.

Судом також було установлено, що вперше подану касаційну скаргу у цій справі Верховний Суд ухвалою від 22 березня 2023 року було повернуто адвокату Медвідь В.О. на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Суд зазначив про недоведеність наявність підстав касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки скаржник не вказав, які саме норми права суд апеляційної інстанції застосував без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28 лютого 2019 року у справі №817/860/16 та від 03 жовтня 2019 року у справі №826/10460/16, а також у скарзі взагалі відсутнє мотивування подібності правовідносин у цій справі та справах, на які покликається скаржник.

Із цією касаційною скаргою скаржник звернувся засобами поштового зв`язку 12 грудня 2023 року, тобто зі сплином майже року із дня ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху відповідно до правил статті 332 КАС України, з установленням скаржнику строку для подання до суду касаційної інстанції, зокрема, уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Так в ухвалі Верховного Суду від 21 грудня 2023 року скаржнику вказувалося про не доведення наявності підстав касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки спірні правовідносини у справах №640/9840/20, №440/1964/20, №817/860/16, № 826/10460/16, № 520/2098/19 ухвалені за інших фактичних обставин справи, установлених судами, а також врегульовуються іншими нормами матеріального права. Крім того скаржник не зазначав яку саме норму права судами попередніх інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та не указав щодо застосування якої саме норми права в ній викладено висновок.

В уточненій касаційній скарзі скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 04 серпня 2022 року у справі № 640/9840/20, від 16 червня 2021 року у справі № 440/1964/20, від 28 лютого 2019 року у справі № 817/860/16, від 03 жовтня 2019 року у справі № 826/10460/16, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19.

Водночас Судом встановлено, що подана представником скаржника уточнена касаційна скарга є аналогічною за змістом попередньо поданій касаційній скарзі, яка ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2023 року була залишена без руху.

Отже, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 21 грудня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

Зазначене свідчить про неврахування скаржником вичерпних роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, зазначає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Звернення з касаційною скаргою є другим, а підставою для повернення попередньої касаційної скарги стало недотримання саме скаржником вимог статей 328 і 330 КАС України щодо належного викладення підстав, тобто, саме проявлений скаржником підхід до оформлення касаційних скарг став причиною для їх повернення.

Також, Суд зауважує на періоді часу, у якому відбувалося повторне звернення сторони позивача із повторною касаційною скаргою, що свідчить про допущення ним необґрунтованих зволікань щодо реалізації права на повторне звернення до суду. Так, загальний строк, що минув з дати виготовлення повного тексту постанови апеляційного суду і до дати звернення із цією касаційною скаргою становить майже рік, що значно виходить за межі строку, встановленого КАС України для касаційного оскарження судових рішень.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

При цьому, Верховний Суд не наділений повноваженнями надавати оцінку іншим ухвалам, постановленим Верховним Судом у порядку визначеному цим Кодексом.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також, Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Маючи намір оскаржити рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку, позивач користуючись послугами адвоката мав можливість отримати консультацію щодо строків оскарження рішення суду апеляційної інстанції та процесуального права на повторне звернення до суду.

Щодо посилання касатора на обставину неотримання ним копії ухвали суду касаційної інстанції про повернення касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що в цьому випадку саме позивач був заявником касаційної скарги, а, відтак, був зобов`язаний з розумним інтервалом часу, користуючись належними йому процесуальними правами, самостійно цікавитися провадженням у справі.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював правову позицію про те, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (зокрема, у рішенні у справі «Каракуця проти України» (Karakutsya v. Ukraine) від 16.02.2017, заява № 18986/06).

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (п. 109 рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії) (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain), заява № 11681/85).

Натомість скаржником не наведено обґрунтувань щодо неможливості з`ясування стану розгляду його касаційної скарги в суді касаційної інстанції з лютого 2023 року (подання касаційної скарги вперше).

При цьому, Кодексом визначено двадцятидений строк з дня надходження касаційної скарги для вирішення судом касаційної інстанції питання щодо вікриття касаційного провадження або відмови у його відкритті, повернення або залишення касаційної скарги без руху.

Отже, позивач будучи зацікавленим у реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень мав розуміти, що протягом вказаного строку судом касаційної інстанції буде вирішено питання щодо прийнятності його касаційної скарги. Відповідно не був позбалений можливості звернутися до Суду з метою з`ясування актуального стану розгляду його касаційної скарги.

Водночас на вебсторінці призначеної для пошуку та перегляду документів Єдиного державного реєстру судових рішень, 24 березня 2023 року оприлюднено ухвалу Верховного суду від 22 березня 2023 року (номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 109759146).

Однак позивач протягом восьми місяців не вчиняв дії щодо з`ясування стану розгляду його касаційної скарги, що може свідчити про втрату правового інтересу до цього спору.

Реалізація позивачем його суб`єктивного права на касаційне оскарження судового рішення через представника не впливає на визначені процесуальним законом строки звернення із касаційною скаргою та не ставить їх в залежність від обставин можливості здійснювати адвокатом представництво інтересів клієнта в суді.

Так, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції із цією касаційною скаргою, адвокат позивача посилається на обставини, які пов`язані із неможливістю вчинення ним процесуальних дій, як представником ОСОБА_1 через перебування на тривалому лікуванні внаслідок ДТП.

Однак, наведені адвокатом Медвідем В.О. причини не свідчать про наявність перешкод у позивача звернутися до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою самостійно або через іншого представника. Так, із доданих стороною позивача доказів слідує, що адвокат Медвідь В.О. здійснює представництво ОСОБА_1 на підставі ордеру від 28.02.2023, виданого Адвокатською фірмою "Цікало, Домашовець, Медвідь".

Крім того, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, позивач не міг не усвідомлювати, що таке тривале зволікання із зверненням до суду із касаційною скаргою, невчинення ним дій, спрямованих на оскарження рішень судів попередніх інстанцій, призведе до порушення дотримання строків, встановлених статтею 329 КАС України, як і настання у зв`язку із цим негативних наслідків пропуску строку звернення до суду.

Отже, на переконання колегії суддів, у позивача існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження судових рішень після повернення вперше поданої касаційної скарги без заявих затримок і зволікань протягом розумного строку.

Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнати поважними причини пропуску такого строку та його поновлення.

При цьому суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку - майже рік з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції та вісім місяців після повернення вперше поданої касаційної скарги, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.

Колегія суддів враховує, що право на повторне звернення із касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним й окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Суд зазначає, що повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження, а та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього.

Водночас касаційна скарга не містить доводів щодо об`єктивної неможливості звернутися позивачу із цією касаційною скаргою без зайвих затримок та зволікань.

Будь-яких інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, доводів на їх обґрунтування скаржником не наведено, відповідних доказів на їх підтвердження не надано.

За змістом пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи вищевикладене, відсутність відповідних доказів щодо поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для застосування пункту 4 частини першої статті 333 КАС України за наслідками розгляду заяви скаржника щодо усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись пунктом 4 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Медвідь Василь Осипович, строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі №640/2626/20.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Медвідь Василь Осипович, про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі №640/2626/20.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Медвідь Василь Осипович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 червня 2022 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2023 року у справі №640/2626/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала у спосіб її надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько В.М. Соколов А.Г.Загороднюк