Справа № 154/3306/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 154/3306/23 пров. № А/857/21257/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2023 року, прийняте суддею Лутаєм А.М. у м. Володимир Волинському, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області ( надалі ГУ Нацполіції у Волинській області, відповідач) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №243984, якою на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2023 відмовлено в задоволенні позову.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121, ч.2 ст.122 та ст.125 КУпАП, за порушення нею п.2.3 «в», п.2.9 «д», п.9.9 «б» ПДР України, оскільки вона керуючи транспортним засобом була не пристебнута ременем безпеки, під час руху користувалась мобільним телефоном тримаючи його у руці, а також під час зупинки на вимогу поліцейського не увімкнула світлову аварійну сигналізацію.

Наведене вбачається з відеозапису нагрудних камер поліцейських. Вказаного факту не заперечувала сама позивач. Вказує лише на те, що вона керувала по території автомийки і не виїжджала на проїжджу частину дороги, а тому в її діях не має порушень Правил дорожнього руху.

Означені докази як окремо, так і в сукупності доводять порушення позивачем п.2.3 «в» та п.2.9 «д» ПДР України, а саме те, що вона керуючи транспортним засобом була не пристебнута ременем безпеки, та під час руху користувалась мобільним телефоном тримаючи його у руці.

Доказів, які б спростовували вищезазначені встановлені обставини, суду не надані.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що автомобіль в момент коли ОСОБА_1 розмовляла по телефону - не рухався, що підтверджується відео доказами, а саме відео з відеокамер автомийки з якої виїжджала позивач.

Так само неправомірним є притягнення до відповідальності за порушення правил користування ременем безпеки.

У відповідності до пп. «в» п. 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Позивач в той момент коли до неї під`їхала машина патрульної поліції не рухалась, а знаходилась на території автомийки.

Позивач зупинилась в момент дзвінка по телефону перед проїжджою частиною дороги, а не на ній, що відповідно було неправильно встановлено судом першої інстанції та чітко вбачається з відеодоказів, що наявні в матеріалах справи.

На думку позивача, суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам у даній справі, що потягло за собою прийняття неправильного рішення у справі.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 27 липня 2023 інспектором СРПП Володимирського РВП ГУНП у Волинській області лейтенантом поліції Рабським Ю.Б. було винесено постанову серії БАД № 243984 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої 27 липня 2023 о 15:42 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW X 7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Привокзальній у м. Володимирі, була не пристебнута ременем безпеки, під час руху користувалась мобільним телефоном тримаючи його у руці, а також під час зупинки на вимогу поліцейського не увімкнула світлову аварійну сигналізацію, чим порушила п.2.3 «в», п.2.9 «д», п.9.9 «б» ПДР України.

Відповідно до вказаної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.2 ст.122, ст.125 КУпАП.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.2.3. «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до п.2.9 «д» ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до п.9.9 «б» аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки та мотошоломами встановлена частиною 5 ст. 121 КУпАП, санкція якої передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510,00 грн).

Частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Санкція передбачає адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (510,00 грн).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідач як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 у справі № 263/15738/16-а.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова відповідає зазначеним вище вимогам.

У п.7 оскаржуваної постанови зазначено, що до неї додається відео з бодікамери 52549.

Вчинення ОСОБА_1 інкримінованих їй правопорушень підтверджується зазначеним вище відеозаписом, зокрема те, що остання перебувала в транспортному засобі на водійському сидінні з не пристебнутим ременем пасивної безпеки і не заперечувала того факту, що вона не була пристебнута ременем безпеки та розмовляла по мобільному телефону.

Крім того, із наявного у матеріалах справи DVD-R диск з відеозаписами з відеореєстратора, встановленого в автомобілі поліції, вбачається, що автомобіль BMW X 7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи з автомийки, своєю передньою частиною зупинився на проїжджій частині дороги.

Судом першої інстанції також вірно звернуто увагу на те, що рух вказаного автомобіля по території автомийки, а також виїзд його та зупинка на проїжджій частині дороги зафіксовані також на відеозаписі з камер спостереження автомобільної мийки, який долучений самою позивачкою.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 27 жовтня 2023 року у справі №154/3306/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 06.02.2024.