Справа № 302/699/23
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/699/23
Провадження № 2-а/302/20/23
Категорія 140
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2023 смт. Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (адреса місцезнаходження: 79006, Львівська область м.Львів пл.Ринок,1, код ЄДРПОУ - 44448833), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

06.04.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом, який в подальшому уточнив в редакції від 02.05.2023 року (а.с.18-21), до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, в особі головного спеціаліста інспектора з паркування управління сектору контролю та дотримання правил паркування безпеки Ткачишин В.В., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених та в подальшому уточнених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 20.01.2023 року він на своєму автомобілі марки Nissan X-Trail держномер НОМЕР_1 мав поїздку у м.Львів в особистих справах. Близько о 23-00 годині на вулиці Здоров`я його автомобіль зазнав технічної поломки: тріснула манжета і витекла гальмівна рідина, через що на ньому пропали гальма. По причині пізньої години він не мав можливості усунути поломку автомобіля, адже це передбачало заміну манжети гальмівної системи. А без працюючих гальм на транспортному засобі він був позбавлений можливості продовжувати безпечно керувати ним. Також вказує, що залишити свій автомобіль в другому місці він не мав можливості, оскільки всі вулиці навколо були зайняті іншими транспортними засобами. Місце, де ним було залишено автомобіль, не являється перехрестям вулиць, в тому місце наскрізного проходу немає, а отже, вулиця веде в тупик.

Позивач вважає, що зупинка його автомобіля на вул.Здоров`я у м.Львів, що тривала у період часу з 23-00 год. 20.01.2023 року до 12-00 год. 21.01.2023 року була зумовлена дією обставин крайньої необхідності, оскільки керування транспортним засобом в темну пору доби без гальм могло спричинити більшу шкоду, ніж сам факт зупинки в цьому місці транспортного засобу.

Також у позові ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем не було дотримано принципів адміністративної процедури при розгляді справи про адміністративне правопорушення, що виразилося у тому, що як вбачається з оскаржуваної постанови, подія мала місце 21.01.2023 року, а розгляд справи та винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення відбулося 09.03.2023 року, тобто оскаржувану постанову прийнято не в день події, а лише через 46 днів після неї, при цьому про розгляд справи інспектор з паркування його не повідомив, хоча мав повні дані про його місце проживання. Отже, позивач вважає, що оскаржувану постанову прийнято без урахування всіх обставин справи, упереджено та без його участі у розгляді справи, чим порушено вимоги п.п.3,4,5,9 статті 2 КАС України, а тому вважає оскаржувану постанову несправедливою та протиправною.

Позивач також зазначає, що у оскаржуваній постанові вказано, що вона винесена до повідомлення серії ЛВ №00283649 від 21.01.2023 року, проте такого повідомлення не склі автомобіля він не знаходив, а також його не отримував по пошті або в іншій спосіб. А тому має певні сумніви щодо порушення ним вимог підпункту «г» пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху, у зв`язку позивач звертається до суду з даним уточненим позовом, в якому просить: поновити строк звернення до суду з даним позовом; скасувати постанову серії РАП № від 09.03.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 та закрити справу про адміністративне правопорушення через вчинення дії позивачем в стані крайньої необхідності (п.4 ст.247 КУпАП) (а.с.18-20).

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, та позивачеві надано строк для усунення викладених в ухвалі суду недоліків (а.с.9-13).

Ухвалою суду від 08.05.2023 року позивачу ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом та відкрито провадження у справі № 302/699/23. Розгляд даної справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зобов`язано відповідача надати суду матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за оскаржуваною постановою (а.с.32-34).

16.06.2023 року до суду надійшов відзив, складений відповідачем Департаментом міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради за підписом в.о.директора Пецій Д.І, (а.с.36-40), в якому відповідач зазначає, що зміст позовної заяви у даній справі не відповідає фактичним обставинам. Вказує, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності як власника, за яким зареєстровано транспортний засіб марки Nissan держномер НОМЕР_1 , який було зафіксовано в момент вчинення правопорушення здійснення стоянки на перехресті вул.Здоров`я вул.Левинського о 10-13 год. 21.01.2023. Відповідач зазначає, що здійснення зупинки у недозволеному місці, а саме на перехресті, суттєво перешкоджає дорожньому руху шляхом звуження проїзної частини дороги, а відтак зменшення її пропускної здатності, створення умов для примусової зміни смуги руху водіями інших транспортних засобів, унеможливлення проїзду перехрестя довгомірними транспортними засобами. Та як вбачається з фото, транспортний засіб Nissan державний номер НОМЕР_1 зафіксовано в межах Т-подібного перехрестя, проти бокового його проїзду, оскільки позаду автомобіля видно розгалуження вулиць, а саме вул.Здоров`я - вул.Левинського. При цьому, на матеріалах фотофіксації видно, що в місці, де розташований автомобіль позивача, відсутня суцільна лінія розмітки, за наявності якої зупинка проти бокового проїзду Т-подібного перехрестя є дозволеною. Відповідач вважає, що в діях позивача ОСОБА_1 наявний склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки на транспортному засобі марки Nissan держномер НОМЕР_2 було здійснено зупинку за адресою: м.Львів, перехрестя вул.Здоров`я - вул.Левинського та даний автомобіль знаходився на перехресті, що не відповідає вимогам п.15.9 (ґ) розділу 15 ПДР та пп. (ґ) п.2 ч.З ст.265'4 КУпАП. Фотофіксація правопорушення була здійснена відповідно до вимог примітки до ст.142 КУпАП, з врахуванням місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів. Відповідач зазначає, що постанова містить всі необхідні докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, інспектор діяв правомірно, у межах визначених законом повноважень. Вважають, що підстав для звільнення позивача від адміністративної відповідальності, немає. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.36-40).

23.06.2023 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач ОСОБА_1 вважає хибною позицію відповідача щодо відсутності у інспектора з паркування обов`язку з`ясовувати обставини адміністративного правопорушення та розглядати справу і виносити постанову без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Отже вважає, що інспектор з паркування ОСОБА_2 порушив статтю 13 Європейської Конвенції з прав людини: право на ефективний засіб правового захисту. Також позивач вказує на те, що відповідачем не надано відеозапису з місця події, який би підтвердив, що зупинка його транспортного засобу в місці, де відповідач вважає перехрестям, не носила характеру вимушеної (а.с.50-52).

13.10.2023 року до суду позивачем подано додаткові пояснення, викладені в редакції 12.10.2023 року та в яких позивач ОСОБА_1 вказує, що інспектор з паркування Ткачишин В.В. не дотримався принципів справедливої адміністративної процедури при розгляді даної справи про адміністративне правопорушення, оскільки від моменту події (21.01.2023 року) та до моменту прийняття оскаржуваної постанови (09.03.2023 року) пройшло достатньо часу, а тому міг викликати позивача на розгляд справи та надати можливість подати пояснення по справі, висловити думку щодо висунутого обвинувачення. Та позивач вважає, що його права були порушено, оскільки він не був сповіщений про факт розгляду щодо нього справи про адміністративне правопорушення, а відтак, його позбавлено можливості для підготовки свого захисту (а.с.67).

Відповідно до положень статті 205 КАС України, суд розглядає адміністративну справу в письмовому провадженні, на підставі наявних у справі доказів.

Повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи № 302/699/23, а також надані позивачем докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, обгрунтування заперечень проти позову, викладені відповідачем у відзиві, вивчивши відповідь на відзив, подану позивачем ОСОБА_1 та враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної справи, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, з наступним підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з приписами ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 291 КУпАП від імені виконавчих комітетів (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчих органів, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 цього кодексу, і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені виконавчим комітетом (виконавчим органом) сільської, селищної, міської ради посадові особи виконавчих органів сільської, селищної, міської ради - інспектори з паркування.

Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури здійснює свою діяльність відповідно до Положення, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 04.02.2021 року № 32, згідно з яким інспектори з паркування здійснюють розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою і третьою статті 122, частинами першою і другою статті 152-1 КУпАП.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначені статтями 279-1 279-4 КУпАП.

Відповідно до статті 279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції, інспекторів з паркування у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою кваліфікованого електронного підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України «Про захист персональних даних».

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Інформація про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та винесені постанови про накладення адміністративного стягнення не пізніше наступного робочого дня з дня встановлення відповідальної особи, зазначеної у частині першій ст.14-2 цього Кодексу, вноситься до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух».

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до цього Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР України).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ст.ст.41,53 цього Закону, п.1.9 ПДР України).

Згідно пункту 1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Судом встановлено та з матеріалів адміністративної справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 09.03.2023 року (до повідомлення серії ЛВ № 00283649 від 21 січня 2023 року 10-13 год.), ОСОБА_1 , позивача по справі, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 09.03.2023, складеної головним спеціалістом інспектором з паркування сектору контролю за дотриманням правил паркування відділу інспекторів з паркування управління Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Ткачишин В.В. вбачається, що о 10 год. 12 хв. 21 січня 2023 року водієм транспортного засобу марки «Nissan Х-Trail» державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснено зупинку за адресою: м.Львів перехрестя вул.Здоров`я вул.Левинського, чим порушено вимоги підпункту «г» пункту 15.9 розділу 15 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП. Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680,00 гривень, та копія цієї оскаржуваної постанови є в матеріалах справи (а.с.5,25).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 вбачається, що позивач у даній справі, ОСОБА_1 , є власником транспортного засобу марки «Nissan» модель Х-Trail, бежевого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.27).

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до п.1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпек, перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п.15.9 «г» ПДР України зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Як вбачається зі змісту позову, позивач ОСОБА_1 стверджує, що 20.01.2023 року о 23-00 годині, керуючи автомобілем «Nissan» держномер НОМЕР_1 він здійснив зупинку автомобіля на вул.Здоров`я у м.Львові у зв`язку із технічною несправністю автомобіля, де залишив автомобіль до 12-00 год. 21.01.2023.

Відповідно до п.1.10 ПДР України вимушена зупинка припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно з п. 15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За приписами п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Також частиною першою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, фотофіксація адміністративного правопорушення була проведена інспектором з паркування за допомогою технічного засобу: LOGIC INSTRUMENT Fieldbook K80V2 (86OAC4670NXA22D0951), який функціонує на основі програми «Інспектор», що використовується для автоматизації контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів та спрямований на вирішення задач стосовно забезпечення функцій автоматизованого контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів із застосуванням режиму фотозйомки (відеозапису) та створення відповідних доказових баз для наступної обробки та використання таких доказів для формування матеріалів по адміністративним правопорушенням та винесення відповідних постанов із застосуванням програмного забезпечення ЦОД у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів» № 2262-VIII від 21.12.2017 року.

При здійсненні фіксації порушення вищенаведеним програмно-апаратним комплексом автоматично вказується на фото дата, час її проведення, що виключає будь-яке зовнішнє втручання у його роботу, що вбачається з доданих до відзиву фотоілюстраційних таблиць №№1-5 (а.с.59-61).

Окрім цього, за результатами проведеної перевірки, на офіційному веб-сайті http://inspector.lviv.ua/ є доступними для ознайомлення матеріали фотофіксації до оскаржуваної постанови при введенні ідентифікаторів « НОМЕР_1 » та «ЛВ00283649»

Матеріали справи містять дані фотофіксації обставин порушення правил зупинки, які обумовили винесення постанови від 21.01.2023 року серії PAП № , які містять фотокопії зображення транспортного засобу марки Nissan держномер НОМЕР_1 у кількості більше двох зображень вказаного автомобіля, отриманих з різних/протилежних ракурсів. Зазначені фотокопії містять дату та час здійснення фотозйомки, дані щодо місця розташування транспортного засобу щодо нерухомих об`єктів; містять вичерпний обсяг інформації для встановлення марки транспортного засобу, серії та номеру його державної реєстрації /а.с.41-42,59-60/. З матеріалів фотофіксації видно, що вищевказаний автомобіль зафіксовано в межах Т-подібного перехрестя, проти бокового його проїзду, оскільки позаду цього автомобіля видно розгалуження вулиць. Та вказаний транспортний засіб зафіксовано саме із прив`язкою до розгалуження доріг, які утворюють перехрестя.

Приміткою статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до положень статті 14-2 КУпАП, інспектором з паркування було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил зупинки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, з врахуванням місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та на вказаних матеріалах було зафіксовано:

1) дату порушення 21.01.2023;

2) географічні координати: 49.830374; 24.012595;

3) час вчинення порушення: 10:13;

4) місце вчинення: м. Львів, перехрестя вул.Здоров`я-вул.Левинського.

Фотозйомка здійснювалася за допомогою технічного засобу LOGIC INSTRUMENT Fieldbook K80V2 (86OAC4670NXA22D0951), про що зазначено в постанові про накладення адміністративного стягнення.

Розміщення транспортного засобу марки «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке вказане на фото, є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху.

Згідно з п.1.10 ПДР, перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Отже, здійснення зупинки в недозволеному місці, а саме на перехресті, суттєво перешкоджає дорожньому руху шляхом звуження проїзної частини дороги, а відтак зменшення її пропускної здатності, створення умов для примусової зміни смуги руху водіями інших транспортних засобів, унеможливлення проїзду перехрестя довгомірними транспортними засобами.

Також на матеріалах фотофіксації видно, що в місці, де розташований автомобіль позивача, відсутня суцільна лінія розмітки, за наявності якої, зупинка проти бокового проїзду Т-подібного перехрестя є дозволеною.

А отже, наявні подія і склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, оскільки на транспортному засобі марки «Nissan» державний номерний знак НОМЕР_2 було здійснено зупинку на перехресті вул.Здоров`я-вул.Левинського міста Львів. Даний транспортний засіб знаходився на перехресті, що не відповідає вимогам п.15.9 (ґ) розділу 15 ПДР та пп. (ґ) п.2 ч.З ст.265-4 КУпАП.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 2 частини третьої статті 265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб розташовано у заборонених Правилами дорожнього руху місцях зупинки або стоянки, а саме: на перехрестях та ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на ній пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

А оскільки транспортний засіб зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 , останнього правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП, з огляду на підтвердження факту вчинення правопорушення належними та допустимими доказами.

Окрім цього, у позовній заяві позивач стверджує, що 20.01.2023 близько о 23-00 годині на вулиці Здоров`я у м.Львів його автомобіль Nissan держномер НОМЕР_1 зазнав технічної поломки та на ньому пропали гальма. Враховуючи неможливість безпечного керування, він залишив автомобілем на місці, яке не є перехрестям вулиць. Позивач вказує, що стоянка його автомобіля на вул.Здоров`я у м.Львові тривала з 23-00 години 20.01.2023 року до 12-00 годин 21.01.2023 року та була зумовлена дією обставин крайньої необхідності, оскільки керування транспортним засобом в темну пору доби без гальм могло спричинити більшу шкоду, ніж сам факт зупинки в цьому місці транспортного засобу.

Отже, в обґрунтування заявлених та в подальшому уточнених позовних вимог позивач стверджує, що він діяв в стані крайньої необхідності.

Дійсно, норми ст.17 КУпАП визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а ст.18 цього ж Кодексу передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У чинному законодавстві, інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова у тексті статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Положеннями чинного КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Однак, твердження ОСОБА_1 про те, що він здійснив стоянку на вул.Здоров`я у м.Львові в умовах крайньої необхідності не заслуговують на увагу, оскільки позивачем не доведено, що такими діями усунуто дійсну, реальну, а не уявну загрозу зазначеним вище інтересам.

Тож, саме посилання особи, стосовно якого здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст.ст.17, 18 КУпАП, оскільки позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних належних та допустимих доказів, що він дійсно діяв в стані крайньої необхідності.

Під час розгляду справи в суді не було належними доказами встановлено, що дії позивача були вчинені ним у стані крайньої необхідності, які відповідачем кваліфіковано, як адміністративне правопорушення.

Отже, позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували технічну несправність його автомобіля Nissan держномер НОМЕР_1 , товарні чеки на придбання елементів гальмівної системи, які потребували заміні, довідки щодо огляду автомобіля на станції технічного обслуговування, детальний опис та вартість такого огляду.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що стоянка транспортного засобу «Nissan» реєстраційний номер НОМЕР_1 була викликана його технічною несправністю не підтверджені жодними належними доказами, а відтак не беруться судом до уваги.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 14.02.2018 року по справі 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Виходячи із норм, викладених в ст.77 КАС України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду № 520/2261/19 від 25.06.2020 року, визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77).

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що позивач, всупереч вимогам ст.77 КАС України не надав достатніх, належних і допустимих у розумінні ст.251 КУпАП, ст.ст.72,73 КАС України доказів, які б підтверджували незаконність винесення постанови. Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду обов`язок доказування розподіляється також таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №536/583/17).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що інспектором з паркування було належним чином розглянуто справу про адміністративне правопорушення, у повному обсязі досліджені обставини справи в їх сукупності та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. При винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а доводами позивача, що спрямовані на уникнення відповідальності, не спростовуються висновки інспектора.

Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача відносно позивача не вбачається.

Слід зазначити, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції частини 3 статті 122 КУпАП.

Стосовно посилань позивача на відсутність його повідомлення відповідачем протягом тривалого часу про факт розгляду справи про адміністративне правопорушення слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст.277 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), зафіксовані в режимі фотозйомки, розглядаються уповноваженою особою невідкладно після виявлення правопорушення та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.

Згідно з частинами 1,3,5 ст.2791 КУпАП у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу.

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою та сьомою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою та восьмою статті 152 і цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 142 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: - ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; - особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

Отже, з системного аналізу наведених вищезазначених норм слідує, що за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, відповідальність несе відповідальна особа фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, при цьому, така особа може бути звільнена від адміністративної відповідальності лише в 2х випадках зазначених вище.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, жодних заяв, визначених вищевказаною нормою, від позивача чи інших осіб до Департаменту не надходило та докази стосовно цього в справі відсутні; відтак суд вважає, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.

Враховуючи, що вчинення позивачем порушень ПДР України підтверджено належними і допустимими доказами, а доводи, на які покликається позивач, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), зміст постанови відповідає вимогам статей 283 - 284 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті, тому підстави для задоволення позову відсутні.

При цьому факт порушення позивачем вимог пункту 15.9 «г» ПДР України та створення перешкод дорожньому руху доведений належними, достовірними та достатніми доказами, а позивачу ОСОБА_1 були створені всі умови для реалізації своїх прав.

З приводу тверджень позивача на те, що його притягнуто до відповідальності за відсутності вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, суд зауважує, що стаття 14-2 була внесена до КУпАП Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів», який передбачає створення законодавчого механізму невідворотності відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів шляхом введення фото-, відеофіксації правопорушень та дає змогу в спрощеному режимі притягати до адміністративної відповідальності фізичних осіб та юридичних осіб, за якими зареєстровано транспортні засоби.

Крім того, суд звертає увагу, що вказана правова норма є чинною та її не визнано неконституційною.

При цьому, за змістом ч.2 ст.33,279-1,279-4 КУпАП, при вирішенні питання про накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі, характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий та сімейний стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, не враховується.

Оцінюючи доводи позивача та відповідача, дотримуючись стандартів мотивування судами своїх рішень, суд у даній справі враховує позиції Європейського суду з прав людини неодноразово висловленої у відповідних рішеннях про те, що не можна тлумачити п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень.

Аналізуючи фактичні обставини справи та вищенаведені законодавчі приписи, суд приходить до висновку, що законних підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог немає.

Відповідно до вимог пункту 1 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

У випадку відмови у задоволенні позову, витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до доданої до позовної заяви копії посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС серії НОМЕР_5 від 15.12.1992, позивач ОСОБА_1 віднесений до осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (ІІ категорія). Тому, згідно положень п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільняється від сплати судового збору.

Водночас, відповідно до ч.5 ст.139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.9,77,139,241-246,286 КАС України, ст.ст.9,122,245, 251, 252, 255,256,280,288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії РАП № від 09.03.2023 та закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП через вчинення позивачем дій у стані крайньої необхідності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО