Справа № 580/5774/23
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року справа № 580/5774/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 № 52 від 15.06.2023 про відмову в призначенні пенсії позивачу;

- зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію за віком з 07.06.2023, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 02.09.1988 по 01.09.1990 в колгоспі імені Чапаева Кантеміровського району Воронежської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.06.2023 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, не зарахувавши період роботи з 02.09.1988 до 01.09.1990 з тих підстав, що позивачем не надано інформації про вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач-1 позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що обов`язковою умовою зарахування періоду роботи в колгоспі до страхового стажу є виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві. За результатами розгляду документів до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 02.09.1988 до 01.09.1990 з тих підстав, що позивачем не надано інформації про вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі, а тому рішення про відмову в призначенні пенсії є законним та вмотивованим.

Аналогічну позицію висловив відповідач-2 у відзиві на позовну заяву від 26.07.2023, який надійшов на адресу суду 27.07.2023 за вх. № 31099/23.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача за принципом екстериторіальності було направлено для подальшого розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яким прийнято рішення від 15.06.2023 № 52 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного трудового стажу, про що позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 16.06.2023 № 2300-0211-8/40014.

Позивач, вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії за віком протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058 встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з статтею 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 - від 21 до 31 років.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами першою - третьою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Слід зазначити, що до набрання чинності Законом № 1058 стаж роботи для призначення пенсії регламентувався Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788).

Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені статтею 56 Закону № 1788.

Так, частиною 1 статті 56 Закону № 1788 встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених положень вбачається, що страховий стаж підтверджується записами в трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності - встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи та архівними установами, зокрема довідками, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років. У разі відсутності страхового стажу право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2024 по 31.12.2024 - від 21 до 31 років.

Судовим розглядом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг пенсійного віку - 60 років, а тому за наявності страхового стажу 28 років набуває право на отримання пенсії за віком.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 52 від 15.06.2023 слідує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 26 років 09 місяців, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи з 02.09.1988 до 01.09.1990, оскільки позивачем не надано інформації про вихододні та встановлений мінімум трудової участі в колгоспі.

Судом враховано, що у трудовій книжці позивача від 03.09.1979 НОМЕР_1 містить такі записи щодо спірного періоду:

- № 10, 02.09.1988, принят на работу вальщиком леса по договору для к-за им. Чапаева Кантемировского р-она Воронежской области;

- № 11, 01.09.1990, уволен с работы по окончанию срока договора; записи засвідчені підписом голови колгоспу, скріплені печаткою колгоспу імені Чапаева.

Факт належності трудової книжки позивачеві відповідачем не заперечується.

Основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка і лише при відсутності записів у ній необхідно досліджувати додаткові документи для підтвердження стажу роботи.

Період роботи позивача у колгоспі імені Чапаева з 02.09.1988 по 01.09.1990 підтверджений належними записами трудової книжки.

Суд звертає увагу, що пенсійний орган зобов`язаний призначати, здійснювати нарахування та перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, ніж положення постанов Пенсійного Фонду України. Зазначений Закон не передбачає надання первинних і документів у разі наявності відомостей про роботу в трудовій книжці. У трудовій книжці позивача немає жодних виправлень чи підчищень. Докази, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , відсутні, а тому останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем при призначення пенсії за віком позивачу.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, за якої основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника, є трудова книжка.

Питання необхідності подання уточнюючих довідок про періоди роботи висвітлені у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника, є трудова книжка. А тому лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Також слід зазначити, що факт робити ОСОБА_1 в спірний період в колгоспі ім. Чапаева у період з 02.09.1988 до 01.09.1990 можуть підтвердити свідки, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працювали разом із позивачем.

У постанові від 26.10.2022 у справі № 345/4297/17 Верховний Суд дійшов висновку про можливість підтвердження пільгового страхового стажу працівника показаннями свідків, але лише у випадку, коли за місцем роботи заявника або в архівних установах відсутні документи про його стаж.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивачеві у зарахуванні стажу його роботи з 02.09.1988 до 01.09.1990 в колгоспі імені Чапаева Кантеміровського району Воронежської області є безпідставною та необґрунтованою.

За обставин цього спору суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком, пенсійний орган застосував суто формальний підхід, що не відповідає принципу верховенства права. При цьому, суд виходить з того, що аналізуючи надані документи, пенсійний орган, перш за все, має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми. У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а, від 11.07.2019 у справі №242/1484/17, від 31.03.2020 у справі №127/16245/17.

За таких обставин суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України, вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 52 від 15.06.2023 щодо відмови в призначенні пенсії за віком.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити позивачу пенсію за віком з 07.06.2023, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 02.09.1988 по 01.09.1990 в колгоспі імені Чапаева Кантеміровського району Воронежської області, суд зазначає, що відповідач-2 повідомляючи листами позивача про результати розгляду його заяви щодо відмови у призначення пенсії та сукупності обчисленого страхового стажу не допустив порушення заявленого права позивача на призначення пенсії та діяв відповідно до норми Порядку № 22-1 щодо такого інформування. Лист відповідача-2 не є актом владно-розпорядчого характеру, безпосередньо не порушує заявлене право позивача на пенсію, оскільки не містить владних приписів. Тому такі позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням варто розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Оскільки, розглядаючи звернення пенсіонера про призначення пенсії, відповідач-2 зобов`язаний виконати таке повноваження за наявності законних підстав, воно не є дискреційним.

Для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст. 2 КАС України щодо ефективного способу повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача-1, що безпосередньо порушив заявлене право, у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, зарахувати позивачу до страхового стажу період його роботи з 02.09.1988 до 01.09.1990 в колгоспі імені Чапаева Кантеміровського району Воронежської області та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з врахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Разом з цим, позовні вимоги про призначення позивачу пенсії за віком задоволенню не підлягають як передчасно заявлені, оскільки призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Отже, заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у вказаних вище частинах.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1 073,60 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Приватбанк» від 16.06.2023 № 0.0..1.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, який безпосередньо порушив заявлене право позивача, пропорційно задоволеній частині позову половина суми, тобто 536,80 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу, 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз, 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що 16.06.2023 позивач уклав з адвокатом Перебийніс С.В. договір про надання правової допомоги б/н. Визначено характер доручення на ведення, а саме надання правової допомоги, складання та подання позовної заяви до Черкаського окружного адміністративного суду.

Пунктом 3 цього Договору визначено, що за надання Адвокатом правничої допомоги за цим Договором, що вказана в пункті 1 Договору, Клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору в розмірі та і на умовах визначених в Додатку до цього Договору.

Відповідно до Додатку до Договору від 16.06.2023 сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання Адвокатом правничої допомоги вказаної в Договорі і визначеної Дорученням, у розмірі 2 000,00 (дві тисячі гривень) грн (пункт 1). Сторони погодили, що вказаний в пункті 1 цього Додатку розмір гонорару (винагороди) за надання правничої допомоги вказаної в Договорі і визначеної Дорученням визначено Сторонами з врахуванням складності справи, виходячи із принципів розумності та з врахуванням часу (строку) дії Договору протягом якого Доручення підлягає виконанню (пункт 3). Сторони погодили, що виплата гонорару (винагороди) авансом здійснюється в розмірі 2 000,00 (дві тисячі гривень) грн. Адвокат вправі не приступати до виконання Доручення Клієнта за Договором, до отримання авансу (пункт 4).

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг від 03.07.2023 до договору від 16.06.2023 про надання правової допомоги б/н, адвокатом надано позивачу такі послуги:

- консультація позивача затрачено 2 години;

- вивчення та аналіз судової практики по аналогічному питанню, вивчення наданих клієнтом документів, складання проекту позову - затрачено 8 годин;

- зустріч з клієнтом, підписання та подання до суду позовної заяви затрачено 2 години;

Всього затрачено 12 годин робочого часу.

Позивач оплатив гонорар адвоката за виконану роботу в сумі 2 000,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ "Приватбанк" від 16.06.2023 № 0.0..1.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 вказаної статті КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою вказаної статті КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, компенсації за рахунок іншої сторони підлягає не будь-яка правова допомога, а саме професійна правнича, виконавцем якої є адвокат.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 2 000,00 грн, які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, який безпосередньо порушив заявлене право позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 263 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 52 від 15.06.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна 83, м. Одеса, 65012, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до страхового стажу, який дає право на призначення йому пенсії за віком період роботи з 02.09.1988 по 01.09.1990 в колгоспі імені Чапаева Кантеміровського району Воронежської області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна 83, м. Одеса, 65012, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 07.06.2023 про призначення пенсії за віком з врахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна 83, м. Одеса, 65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ