Справа № 46зп-24/160
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
06 лютого 2024 р.Справа №46зп-24/160
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Ільков В.В., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Бірюкова Сергія Вікторовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви,
УСТАНОВИВ:
05.02.2024 року через підсистему Електронний суд до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Бірюкова Сергія Вікторовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій ставиться питання про застосування наступних заходів забезпечення позову:
шляхом зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженню №74024317 та встановлення заборони на здійснення будь яких дій за виконавчим провадженням №74024317 .
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 05.02.2024 року, заяву про забезпечення позову передано судді Ількову В.В.
Розглянувши заяву, суд зазначає про таке.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
При цьому співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, а також у очевидності ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Суд установив, що на виконання рішення Кіровського районного суду по справі №203/638/19 від 08.12.2020, було видано виконавчий лист від 08.12.2020р..
На підставі виконавчого листа, виданого відповідно до вказаного рішення державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №65642334 про примусове виконання рішення суду та наразі проводяться виконавчі дії.
03.06.2021 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №65642334.
Відповідно до постанов з ОСОБА_1 повинні стягнути 12 000,00 грн. та 320,00 гривень.
Станом на день звернення заявника із цією заявою, виконавцем вчиняються виконавчі дії.
За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Законом № 1404-VIII, так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція).
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 1404-VIII у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.
Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то у відповідності до статті 36 Закону № 1404-VIII розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.
Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404-VIII про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилучені вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону №1404-VIII).
Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
Відповідно до ст. 534 Митного кодексу України, постанови митних органів про накладення адміністративних стягнень за порушення митних правил є обов`язковими для виконання, а в силу ст.3 Закону України «Про виконавче провадження», такі постанови є виконавчими документами, які можуть бути звернені до примусового виконання.
При цьому, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частин перша та друга статті 18 Закону № 1404-VIII).
Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та арешту коштів боржника, тощо фактично призведе до зупинення виконавчих дій у спосіб, не передбачений ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до п.2 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Як вже зазначалось судом вище, 08.12.2020 року рішенням Кіровського районного суду були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 що до усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язано звільнити 51/100 часток квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 і передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей.
На виконання рішення Кіровського районного суду по справі № 203/638/19 від 08.12.2020, було видано виконавчий лист від 08.12.2020р..
На підставі виконавчого листа, виданого відповідно до вказаного рішення державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №65642334 про примусове виконання рішення суду та проводяться виконавчі дії.
Адвокат у заяві просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого документа постанови №65642334 від 28.11.2023 року (ВП №74024173).
Також адвокат зазначає, що заявниця має намір звернутися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 03.06.2021 року у ВП №65642334.
Проте, суд зазначає, що постанова від 03.06.2021 року у ВП №65642334 не є предметом оскарження у справі, яку заявниця має намір ініціювати в адміністративному суді, а відповідно до п.5 ч.3 ст.151 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.
Не надано до заяви про забезпечення позову і доказів про те, які саме права заявника будуть порушені і їх неможливо буде поновити (необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для захисту цих прав) в разі невжиття заходів забезпечення позову, адже положеннями частини другої статті 150 КАС України передбачено забезпечення позову не у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а у випадку необхідності докладання значних зусиль та витрат для виконання рішення суду або в поновленні порушених прав.
Так, до заяви не надані докази фактичної реалізації державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника/стягнення коштів, а саме доказів надсилання цієї постанови банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, для виконання тощо.
Крім того, відсутні ознаки очевидної протиправності рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та арешт коштів боржника, за наявності чинної постанови державного виконавця, яка в силу Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, та є обов`язковою для виконання.
Протиправність постанов, а також дій державного виконавця під час їх винесення може бути встановлено за наслідками всебічного, повного та об`єктивного розгляду адміністративної справи за позовом про оскарження таких дій чи рішень суб`єкта владних повноважень з безпосереднім, всебічним, повним та об`єктивним дослідженням належних та допустимих доказів.
За викладених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 150, 154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити представнику ОСОБА_1 адвокату Бірюкову Сергію Вікторовичу в задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви.
Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Ільков