Справа № 420/8573/22
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8573/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани, Державного бюро розслідувань про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани (відповідач 1), Державного бюро розслідувань (відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправними дії начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 31 травня 2022 року про надання копії журналу реєстрації запитів на інформацію за 28-30 березня 2022 року;

- зобов`язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 копію журналу реєстрації запитів на інформацію за 28-30 березня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 травня 2022 року позивач звернувся із запитом на інформацію до Державного бюро розслідувань, у якому просив надати копію журналу реєстрації запитів на інформацію за 28-30 березня 2022 року.

Позивачем отримана відповідь про те, що правовідносини щодо надання доступу до інформації регулюються нормами Конституції України, Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі Закон № 2939- VI) та іншими актами законодавства, однак у наданні запитуваної інформації було відмовлено. Відмова обґрунтована тим, що запити на інформацію за вказаний позивачем період, які надходили до ДБР, реєструвалися в системі електронного документообігу. Отже, запитувана інформація не є створеною у тому вигляді, в якому запитується, тому надати її немає можливості (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

Позивач зазначає, що вказані дії відповідача з відмови у наданні запитуваної інформації порушують його конституційне право на вільне збирання та використання інформації, що слугувало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 27.06.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 07.02.2024 року суд відмовив у задоволенні клопотання представника Державного бюро розслідувань про продовження розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

18.07.2023 року до суду надійшов відзив Державного бюро розслідувань на позовну заяву, відповідно до якого відповідач 2 проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що відповідно до розділу IV пунктів 12, 13 Порядку забезпечення доступу до публічної інформації у Державному бюро розслідувань та його територіальних управліннях, затвердженого наказом ДБР № 271 від 15.06.2020 усні, письмові чи інші форми запитів на інформацію підлягають реєстрації після їх попереднього розгляду. Запити на інформацію реєструють працівники відповідального структурного підрозділу органу Державного бюро розслідувань у системі електронного документообігу, а за відсутності такої системи - у журналі реєстрації запитів на інформацію, що ведеться в електронному вигляді. Враховуючи, що сформований запит містив вимогу надати саме копію журналу реєстрації запитів на інформацію, тобто головною метою ОСОБА_1 є отримання журналу, а не інформації, яка може бути в ньому зазначена, відповідач вважав, що начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності ДБР ОСОБА_2 правомірно повідомила про відсутність запитуваної інформації.

Також відповідач 2 у відзиві послався на недотримання позивачем вимог частини 5 ст.19 Закону № 2939-VI щодо зазначення у запиті на інформацію номеру засобу зв`язку позивача, якщо такий є. Відповідач наголошує, що у позивача номер засобу зв`язку беззаперечно є, оскільки такий номер зазначений позивачем у позовній заяві. За таких умов недодержання форми запиту, передбаченої ч.5 ст.19 Закону № 2939-VI, є самостійною підставою для відмови у задоволенні запиту згідно п.4 ч.1 ст.22 Закону № 2939-VI.

Крім того, відповідач 2 послався на тимчасову заборону надання відповідей на запити на публічну інформацію, що не стосується воєнного стану, військової діяльності, надання медичної допомоги, евакуації населення тощо, яка (заборона) міститься у листі СБУ № 99/92 від 17.04.2022 року, скерованому міністерствам, іншим органам виконавчої влади, та яка пов`язана з запровадженням в Україні воєнного стану. Оскільки предметом запиту ОСОБА_1 є надання інформації, яка не стосується військової діяльності, задоволення позовних вимог у цій справі може призвести до негативних наслідків, у тому числі для обороноздатності та безпеки нашої країни.

За викладених обставин, відповідач 2 просив у позові ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач 1 відзив на позов не подав.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що 31 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Державного бюро розслідувань із запитом на інформацію, в якому просив надати копію журналу реєстрації запитів на інформацію за 28-30 березня 2022 року (а.с.6).

Листом №159ПІ/10-16-06-154/22 від 06.06.2022 начальник відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблова Оксана, повідомила позивача, що запити на інформацію за вказаний позивачем період, які надходили до Державного бюро розслідувань, реєструвались у системі електронного документообігу. Ураховуючи зазначене, в Державному бюро розслідувань запитувана інформація не є створеною у тому вигляді, в якому запитується, тому надати її немає можливості (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI). Також позивачу роз`яснено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації відповідно до статті 23 Закону № 2939-VI. (а.с.7-8).

Вважаючи дії Державного бюро розслідувань щодо відмови у наданні запитуваної інформації протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про інформацію» під документом розуміється матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; під поняттям захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; а під суб`єктом владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, інший суб`єкт, що здійснює владні управлінські функції відповідно до законодавства.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації» (далі за текстом Закон № 2939-VI).

Статтею 1 Закону № 2939-VI визначено, що публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно ч.1 ст.22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Пунктом 1 розділу IV Порядку забезпечення доступу до публічної інформації у Державному бюро розслідувань та його територіальних управліннях, затвердженого наказом ДБР № 271 від 15.06.2020 року (далі за текстом Порядок № 271) передбачено, що організація забезпечення доступу до публічної інформації за запитами на інформацію та функціонування спеціальних місць для роботи запитувачів із документами чи їх копіями покладаються на відповідальний структурний підрозділ органу Державного бюро розслідувань.

Відповідно до пунктів 12, 13 розділу IV Порядку № 271, усні, письмові чи інші форми запитів на інформацію підлягають реєстрації після їх попереднього розгляду (п.12).

Запити на інформацію реєструють працівники відповідального структурного підрозділу органу Державного бюро розслідувань у системі електронного документообігу, а за відсутності такої системи - у журналі реєстрації запитів на інформацію (далі Журнал), що ведеться в електронному вигляді. Журнал щомісяця роздруковують і долучають до справи згідно із номенклатурою. Після закінчення календарного року Журнал прошнуровується, пронумеровується та засвідчується підписом керівника відповідального структурного підрозділу органу Державного бюро розслідувань (п.13).

Відповідно до пункту 19 розділу IV Порядку № 271 організацію опрацювання запитів на публічну інформацію та надання відомостей за запитами на публічну інформацію в центральному апараті Державного бюро розслідувань здійснює керівник відповідального структурного підрозділу.

Також пунктом 20 розділу IV Порядку № 271, зокрема, встановлено, що відповідь на запит з копіями відповідних документів (за потреби) надається у спосіб, обраний запитувачем. У разі неможливості надання запитуваної інформації в запитуваній формі така інформація надається в тому вигляді, в якому вона зберігається в органі Державного бюро розслідувань.

Отже, зі змісту наведених вище норм Закону № 2939-VI та положень Порядку № 271 випливає, що відповідач 2 є розпорядником публічної інформації, яка була запитана позивачем та володіє цією інформацією, а відповідач 1 є керівником відповідального структурного підрозділу в центральному апараті Державного бюро розслідувань, що забезпечує доступ до публічної інформації за запитами на інформацію.

В обґрунтування відмови в наданні позивачу запитуваної інформації розпорядник інформації послався на п.1 ч.1 ст.22 Закону № 2939-VI, тобто, що розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Разом з тим, є очевидним, що Державне бюро розслідувань володіє та зобов`язане володіти інформацією щодо запитів на інформацію, які до нього (ДБР) надходили протягом зазначеного запитувачем періоду (28-30 березня 2022 року). При цьому, факт володіння цією інформацією Державним бюро розслідувань не заперечується як у листі ДБР від 06.06.2022 року (а.с.7-8), так і у відзиві на позов.

Стосовно доводів відповідача про те, що запитувана позивачем інформація не є створеною у тому вигляді, в якому запитується, суд зауважує, що дане твердження суперечить наведеним вище приписам пункту 13 розділу IV Порядку № 271, яким прямо передбачено ведення в електронному вигляді Журналу реєстрації запитів на інформацію та щомісячне роздрукування цього Журналу з долученням до справи згідно із номенклатурою.

Оскільки запит позивача на інформацію надіслано відповідачу 2 (ДБР) 31.05.2022 року, то вищевказаний Журнал за березень 2022 року вже мав бути роздрукований (бо березень місяць 2022 року вже сплинув) та долучений до справи згідно із номенклатурою.

Тому Державне бюро розслідувань мало можливість надати запитувану інформацію щодо запитів, які надійшли протягом періоду 28-30 березня 2022 року, як в електронному, так і в паперовому вигляді (тобто на будь-якому з матеріальних носіїв), оскільки ця інформація у відповідача існувала і в електронному, і в паперовому вигляді, тобто була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом діяльності.

До того ж, наведеним вище пунктом 20 розділу IV Порядку № 271 встановлено, що у разі неможливості надання запитуваної інформації в запитуваній формі така інформація надається в тому вигляді, в якому вона зберігається в органі Державного бюро розслідувань.

Отже, відповідач був зобов`язаний надати позивачу запитувану інформацію в тому вигляді, в якому вона зберігається в органі Державного бюро розслідувань.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність передбачених Законом № 2939-VI підстав для відмови позивачу у наданні запитуваної інформації, а тому така відмова, викладена у листі від 06.06.2022 року за підписом відповідача 1 є протиправною.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача 2 про те, що запит позивача не відповідає вимогам ч.5 ст.19 Закону № 2939-VI щодо змісту запиту (не зазначено номер засобу зв`язку, якщо такий є), оскільки зазначена обставина не була підставою для відмови позивачу в наданні запитуваної інформації (у тому числі з посиланням на п.4 ч.1 ст.22 вказаного Закону). Єдиною підставою для відмови в наданні запитуваної інформації відповідачем зазначено п.1 ч.1 ст.22 Закону № 2939-VI. До того ж, зазначення позивачем номера засобу зв`язку у позовній заяві від 13.06.2022 року в даній справі не є беззаперечним доказом наявності у позивача цього номера засобу зв`язку на момент подання запиту на інформацію від 31.05.2022 року.

Також суд вважає безпідставним твердження відповідача 2 у відзиві, що головною метою ОСОБА_1 є отримання журналу, а не інформації, яка може бути в ньому зазначена, оскільки вказані доводи не підтверджуються будь-якими доказами. Крім того, запитування позивачем копії журналу реєстрації запитів на інформацію за конкретні дати (28-30 березня 2022 року) спростовує вказані вище твердження відповідача та підтверджує, що позивача цікавила саме інформація про запити, що надходили до відповідача 2 протягом вказаного періоду.

Також суд вважає безпідставними доводи відповідача 2 про відсутність порушень прав та інтересів позивача, про безпідставність (без обґрунтування мети) запитування позивачем інформації запитом від 31.05.2022 року, оскільки вказане суперечить приписам ч.2 ст.19 Закону № 2939-VI та п.2 розділу IV Порядку № 271, якими передбачено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації (у даному випадку ДБР) із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Посилання відповідача 2 у відзиві на тимчасову заборону надання відповідей на запити на публічну інформацію, що не стосується воєнного стану, військової діяльності, надання медичної допомоги, евакуації населення тощо, яка (заборона) міститься у листі СБУ № 99/92 від 17.04.2022 року, скерованому міністерствам, іншим органам виконавчої влади, та яка пов`язана з запровадженням в Україні воєнного стану, на думку суду, також не заслуговують на увагу з таких підстав.

По-перше, вирішуючи даний спір суд керується приписами Закону № 2939-VI, який не містить таких підстав для відмови у наданні запитуваної інформації (зокрема, ч.1 ст.22 Закону), які викладені у листі СБУ № 99/92 від 17.04.2022 року. Надаючи відповідь на запит позивача, відповідач має керуватися саме вимогами Закону № 2939-VI та підзаконними актами, які цьому Закону відповідають.

По-друге, на лист СБУ № 99/92 від 17.04.2022 року відповідач не посилався як на підставу для відмови у наданні запитуваної інформації. Тому ці доводи відповідача не можуть бути обґрунтуванням правомірності оскаржуваної відмови в наданні запитуваної інформації.

Також суд зауважує, що відповідач у відзиві не обґрунтував, яким чином задоволення позовних вимог у цій справі може призвести до негативних наслідків, у тому числі для обороноздатності та безпеки нашої країни.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача 2 надати позивачу копію журналу реєстрації запитів на інформацію за 28-30 березня 2022 року.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Судові витрати позивачем не понесені, а тому між сторонами за правилами ст.139 КАС України не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани (адреса: вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ, 01032), Державного бюро розслідувань (адреса: вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ, 01032, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Згіблової Оксани по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 31 травня 2022 року про надання копії журналу реєстрації запитів на інформацію за 28-30 березня 2022 року.

Зобов`язати Державне бюро розслідувань надати ОСОБА_1 копію журналу реєстрації запитів на інформацію за 28-30 березня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів