Справа № 420/33719/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії ,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 83 від 29 червня 2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати при призначенні ОСОБА_1 пенсії прийнятий колгоспом ім. Кірова Болградського району Одеської області річний мінімум вихододнів, який вказаний в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , а саме: з 1985 року по 1998 рік включно - 180 людино-днів; з 1999 року по 2000 рік включно - 220 людино-днів;

- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 : всі періоди роботи відповідно записам в трудовій книжці на ім`я ОСОБА_1 та відповідно архівним довідкам: №№ 769/03-21, 770/03-21,77103-21 від 05 червня 2023 року та № 1624/03-21 від 23 листопада 2023 року, виданих відділом Трудовий архів Болградської міської ради, а саме: колгоспі ім.Кірова Болградського району Одеської області та проробив у: -1975 році - 19 днів; -1976 році - 2 дні; -1977 році - 8 днів; -1979 році - 5 днів; -1980 році - 22 дні;-1981 році - 127 людино-днів (5 місяців) при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 180-у 1982 році 45 людино-днів (1 міс. 24 дні) при встановленому мінімуму трудоднів за рік 180, -у 1984 році 103 людино-днів (4 міс. 2 дні) при встановленому мінімуму трудоднів за рік 180, -у 1985 році 184 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180, -у 1986 році 189 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1987 році 199 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1988 році 224 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1989 році 159 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 180 (відповідно протоколу правління колгоспу ім. Кірова № 7 від 04.04.1990 року причина невиконання встановленого мінімуму трудоднів визнана поважною) -у 1990 році 227 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1991 році 205 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1992 році 221 людино-день (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180, -у 1993 році 226 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1994 році 225 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1995 році 193 людино-днів (1 рік) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1996 році 160 людино-днів (6 міс 8 днів) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1997 році 171 людино-день (6 міс. 23 дні) при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1998 році 141 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; -у 1999 році 121 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 220; -у 2000 році 11 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік 220;

-зарахувати період роботи в КСП/СВК «Оріхівка» з березня 2000 року по 27 серпня 2005 року - 05 років 05 міс. 21 день;

-зарахувати період роботи в ЧП «Пандаклія»: -з 31 серпня 2005 року по 02 грудня 2006 року - 1 рік 3 місяці 2 дні; -з 18 червня 2007 року по 04 січня 2008 року - 6 місяців 16 днів; -з 27 березня 2009 року по 03 листопада 2010 року - 1 рік 7 місяців 6 днів; -з 12 серпня 2011 року по 14 лютого 2012 року - 6 місяців 2 дні, а всього 3 роки 10 місяців 26 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 03 червня 2023 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.06.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням ГУ ПФУ Житомирській області від 29.06.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю належним чином підтвердженого стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням встановлено: «Страховий стаж особи становить 23 роки 2 місяці 12 днів. За доданими документами до страхового стажу враховано всі період трудової діяльності. Згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності. Особа матиме право на пенсійну виплату з 03.06.2026 року або при набутті необхідного страхового стажу».

Ухвалою від 08.12.2023 року відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (ст. 262 КАС України); встановлено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не подано відзиву на адміністративний позов.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.06.2023 року звернувся до Головного управління в Одеській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке уповноважене розглянути подану позивачем заяву.

29.06.2023 року ГУ ПФУ в Житомирській області відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Згідно з оскаржуваним рішенням страховий стаж особи становить 23 роки 2 місяці 12 днів, за доданими документами до страхового стажу враховано всі період трудової діяльності. Згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності. Рішенням встановлено, що особа матиме право на пенсійну виплату з 03.06.2026 року або при набутті необхідного страхового стажу.

Позивач, вважаючи рішення № 83 від 29.06.2023 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11. 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України №1058-IV.

Частиною 3 ст. 4 Закону України №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктами «в» та «д» частини третьої вказаної статті передбачено, що до стажу роботи зараховується також: в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пунктах 3, 6 та 8 Порядку № 637.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок № 22-1) встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково. Окрім цього відповідач не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, умов атестації робочого місця, провести відповідні зустрічні звірки тощо.

В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.

При цьому, судом встановлено, що архівними довідками №№ 769/03-21 та 770/03-21 від 05 червня 2023 року; № № 1624/03-21; 1624/03-21 від 23 листопада 2023 року та записам в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05 липня 1981 року підтверджується трудовий стаж позивача.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи з 1975-2000 роки по трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року та архівним довідкам: №№ 769/03-21, 770/03-21 від 05 червня 2023 року та № 1624/03-21 від 23 листопада 2023 року, виданим відділом Трудовий архів Болградської міської ради та призначити пенсію за віком з 03.06.2023 року, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведених норм вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у відповідному Списку, що підтверджується записами в трудовій книжці, а в разі відсутності в трудовій книжці відповідних відомостей, подається уточнююча довідка.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем, відповідно змісту оскаржуваного рішення, під час обчислення пенсії до пільгового стажу зазначено, що останнім зараховані всі періоди трудової діяльності позивача.

Проте, судом встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року позивач працював в колгоспі ім. Кірова (КСП/СПК «Ореховка» в період з 1981 року по 2005 роки.

Відповідно за 1981 рік пророблено 127 людино-днів, при встановленому мінімуму трудоднів за рік 180, за 1985 рік пророблено 184 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180, за 1986 рік пророблено 189 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180, за 1987 рік пророблено 199 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1988 рік пророблено 224 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1989 рік пророблено 159 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік 180; за 1990 рік пророблено 237 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1991 рік пророблено 205 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1992 рік пророблено 221 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180, за 1993 рік пророблено 226 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1994 рік пророблено 225 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1995 рік пророблено 193 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1996 рік пророблено 160 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1997 рік пророблено 171 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1998 рік пророблено 141 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік -180; за 1999 рік пророблено 121 людино-день при встановленому мінімуму трудоднів за рік - 220; за 2000 рік пророблено 154 людино-днів при встановленому мінімуму трудоднів за рік 220.

Вказані періоди роботи підтверджуються також архівною довідкою відділу трудового архіву Болградської міської ради Одеської області №769/03-21 від 05.06.2023 року, відповідно до якої підтверджено трудовий стаж ОСОБА_1 в колгоспі ім. Кірова (КСП/СПК «Ореховка») в період з 1981 року по 2005 роки.

Відповідно до вказаної довідки за 1982 рік пророблено 45 людино-днів, за 1984 рік пророблено 103 людино-днів.

Архівною довідкою відділу трудового архіву Болградської міської ради Одеської області №1624/03-21 підтверджується трудовий стаж ОСОБА_1 в колгоспі ім. Кірова (КСП/СПК «Ореховка») за 1975 рік.

Відповідно до вказаної довідки за 1975 рік пророблено 19 людино-днів.

Архівною довідкою відділу трудового архіву Болградської міської ради Одеської області №770/03-21 від 05.06.2023 року підтверджується трудовий стаж ОСОБА_1 в колгоспі ім. Кірова (КСП/СПК «Ореховка») в період з 1976 року по 1980 роки.

Відповідно до вказаної довідки за 1976 рік пророблено 2 людино-дні, за 1977 рік пророблено 8 людино-днів, за 1979 рік пророблено 5 людино-днів, за 1980 рік пророблено 22 людино-дні.

Архівною довідкою відділу трудового архіву Болградської міської ради Одеської області №1625/03-21 від 23.11.2023 року підтверджується трудовий стаж ОСОБА_1 в колгоспі ім. Кірова (КСП/СПК «Ореховка») за 2000 рік.

Відповідно до вказаної довідки за 2000 рік пророблено 154 людино-днів.

Згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року позивача 06.03.2000 року звільнено з колгоспу ім. Кірова та прийнято до членів СПК «Ореховка».

27.08.2005 року позивача звільнено з СПК «Ореховка».

Таким чином, стаж роботи ОСОБА_1 в КСП/СПК «Ореховка» за період з 06.03.2000 року по 27.08.2005 року складає 5 років 2 місяці 21 день.

Трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року також підтверджується трудовий стаж у періоди з 31.08.2005 року по 02.12.2006 року, з 18.06.2007 року по 04.01.2008 року, з 27.03.2009 року по 03.11.2010 року, з 12.08.2011 року по 14.02.2012 року у ЧП «Пандаклія».

Суд вважає протиправним не зарахування вказаних періодів роботи позивача до стажу роботи, оскільки відповідні записи містяться у трудовій книжці та підтверджені довідками.

З огляду на зазначене, суд вважає, що правові підстави для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до пільгового стажу відсутні.

Проте, судом встановлено, що ГУ ПФУ в Житомирській області зараховані періоди роботи позивача за 1977 рік, за 1981 рік, за 1982 рік, за 1984 рік, за 1996 рік, за 1997 рік, проте, інші періоди роботи позивача не зараховані до трудового стажу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 83 від 29.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши ОСОБА_1 до стажу роботи для призначення пенсії за віком період роботи з 1975-2005 роки по трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року та архівним довідкам: №№ 769/03-21, 770/03-21 від 05 червня 2023 року та № 1624/03-21 від 23 листопада 2023 року, виданим відділом Трудовий архів Болградської міської ради.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком, у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу є саме призначення пенсії.

Відповідно до пункту 1.6 і абзаців 1-4 пункту 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Оскільки згідно з паспортними даними датою народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_2 , а щодо призначення пенсії позивач звернувся не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 , днем, з якого має право отримувати пенсію позивач є 23.06.2023 року.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, м. Житомир, 10003, Код ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 83 від 29.06.2023 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2023 року про призначення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу роботи період роботи з 1975-2005 роки по трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.07.1981 року та архівним довідкам: №№ 769/03-21, 770/03-21 від 05 червня 2023 року та № 1624/03-21 від 23 листопада 2023 року, виданим відділом Трудовий архів Болградської міської ради та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23 червня 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, м. Житомир, 10003, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.