Справа № 400/14133/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/14133/23

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області (далі відповідач, ТУ ССУ у Миколаївській області), в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168), за період несення служби з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30 000 гривень щомісячно, а з 19.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць;

-зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову винагороду, встановлену Постановою № 168, за період несення служби з 24.02.2022 по 18.07.2022 у розмірі 30 000 гривень щомісячно, а з 19.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року позовна заява ОСОБА_1 - залишена без руху.

Суд запропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, вказати обставини, які були об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення та були пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

На виконання вказаної ухвали суду ОСОБА_1 надав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій указав, що про порушення своїх прав дізнався після ознайомленні зі змістом постанови Верховного Суду від 21.09.2023 по справі №260/3564/22 щодо підстав виплати працівникам служби судової охорони додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168.

ОСОБА_1 зазначив, що одразу після цього 01.11.2023 подав до ТУ ССУ у Миколаївській області рапорт щодо проведення відповідних виплат, на який 02.11.2023 отримав відповідь про відсутність підстав для виплати такої винагороди.

Отже, враховуючи звернення 20.11.2023 до суду із вказаною позовною заявою, заявник вважає, що строк звернення до суду ним не пропущений.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року позовна заява ОСОБА_1 повернута позивачеві на підставі частини 2 статті 123 КАС України.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не усунув недоліки поданої позовної заяви, а саме: не навів жодних поважних обставин та не надав жодних належних доказів на підтвердження існування об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду в межах встановленого законодавством строку.

Суд виходив з того, що відповідно до положень пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу, яка, зокрема, передбачає, якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає таку позовну заяву.

При цьому, суд зазначив, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви незаконною та необґрунтованою, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що висновки суду першої інстанції про пропуск ним строку звернення до суду є помилковими.

Скаржник вважає, що відлік строк звернення до суду необхідно проводити з дати отримання відповіді ТУ ССУ у Миколаївській області на його рапорт щодо проведення виплати винагороду, встановлену Постановою № 168, а саме з 02.11.2023.

Скаржник підкреслює, що саме відповідь ТУ ССУ у Миколаївській області є тією дією, що порушує його гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мірно володіти своїм майном.

Також скаржник пояснює, що про порушення своїх прав він дізнався після ознайомлення зі змістом постанови Верховного Суду від 21.09.2023 у справі №260/3564/22.

Таким чином, на переконання скаржника строк звернення до суду ним не попущений, а тому суд безпідставно повернув його позовну заяву.

ТУ ССУ у Миколаївській області у відзиві на апеляційну скаргу, зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги та обґрунтованість та законність ухвали суду, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Враховуючи, що учасники справи клопотання про розгляд справи за їх участі не подавали, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Надаючи оцінку доводам скаржника щодо дотримання ним строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів керується наступним.

Так, положення частини 3 статті 122 КАС України передбачають, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина 3 статті 122 КАС України визначає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина 5 статті 122 КАС України передбачає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Колегія суддів також враховує, що спір щодо нарахування та невиплати позивачу винагороди, встановленої Постановою № 168 є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Так, відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), у редакції, чинній до 19.07.2022, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладені в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні».

Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, відлік 3-місячного строку звернення до суду із даним позовом має починатися з 01.07.2023.

З аналізу наведених вище норм чинного законодавства можна дійти висновку, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах строку, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.

При цьому, слід зазначити, що обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому адміністративним процесуальним законодавством.

Слід зазначити, що строк звернення до адміністративного суду - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Дослідивши доводи заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду, які скаржник також наводить в обґрунтування своєї апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не містять жодних поважних обставин та належних доказів на підтвердження існування об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду в межах встановленого законом строку.

На думку колегії суддів суд першої інстанції доречно послався на висновки, Верховного Суду, викладені у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо підстав визнання поважними причини пропуску строків звернення до суду, зокрема, стосовно того, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права і саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду.

Посилання ж скаржника, як у заяві так і у скарзі, на той факт, що він лише після ознайомлення зі змістом судового рішення дізнався про порушення свого права, у зв`язку з чим одразу ж звернувся до відповідача із відповідним рапортом про нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, колегія суддів вважає помилковим, оскільки триваюча пасивна поведінка ОСОБА_1 не свідчить про дотримання ним строку звернення до суду з урахуванням наявної у нього можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

З цього приводу, колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним та може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

Суд зазначив, що такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено, зокрема: заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі, отже його скарга є необґрунтованою, оскільки є невідповідною вимозі «розумного строку».

Відповідно до положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

З аналізу наведеного слід дійти висновку про те, що особа має можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо отримання інформації про стан своїх прав та законних інтересів, в даному випадку стосовно підстав та причин не виплати відповідачем додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.

Так, за загальним правилом поважними причинами можуть бути визнані лише такі обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

На думку колегії суддів, ОСОБА_1 не навів об`єктивних підстав, які перешкоджали йому вчасно звернутися до суду з позовом за захистом порушеного права, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано визнав не поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду та повернув позовну заяву позивачеві на підставі положень статті 123 КАС України.

Колегії суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не містять будь-яких нових фактів або обґрунтувань, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, та яким би не була надана оцінка судом першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини 1 статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

За результатами апеляційного перегляду, розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не проводиться.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 05.02.2024.