Справа № 990/106/23
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2024 року

м. Київ

справа №990/106/23

адміністративне провадження № П/990/106/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л., Пасічник С.С., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання: Лупінос Я. В.,

учасники судового процесу:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Шагірманов Д. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження як суд першої інстанції справу № 990/106/23 за позовом ОСОБА_1 до Етичної ради про визнання протиправним і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2023 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Етичної ради (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; далі - відповідач, Рада), в якій, з урахуванням уточнень (т. 2 а. с. 36), позивач просить визнати протиправним і скасувати рішення Етичної ради від 28 квітня 2023 року № 37 «Про невідповідність кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя». Позов направлено засобами поштового зв`язку 29 травня 2023 року.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що рішення Ради є незаконним, оскільки викладені у ньому обставини не відповідають дійсності. Зазначав, що надав належні докази на підтвердження зазначених у відповідних деклараціях відомостей, а Рада безпідставно вважала його матір членом сім`ї декларанта. Щодо питання придбання автомобіля позивач також вважав, що висновок Ради про наявність обґрунтованих сумнівів у законності джерел походження майна є безпідставними, адже надані докази підтверджують як факт продажу попереднього автомобіля, так і достатність отримуваних доходів для придбання нового. Окремо позивач звертав увагу, що у висновку Ради зазначено недостовірну інформацію щодо посади, яку обіймає позивач, а також щодо пояснень, які були надані як письмово, так і під час співбесіди.

Верховний Суд ухвалою від 05 червня 2023 року відкрив провадження у цій справі, встановив учасникам справи строк для подання письмових заяв по суті справи.

05 липня 2023 року від Етичної ради надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а. с. 47), у якому відповідач, посилаючись на безпідставність доводів і вимог ОСОБА_1 , просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначав, що під час ухвалення рішення, він реалізовував свої повноваження з метою, з якою це повноваження надане. Усі надані позивачем документи і пояснення були предметом ретельної перевірки і аналізу, однак, зумовили виникнення обґрунтованих сумнівів у його відповідності критерію професійної етики і доброчесності, а в подальшому таких сумнівів не усунули. Звертав увагу, що оскаржуване у цій справі рішення відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості і ухвалене з урахуванням права особи на участь у процесі його прийняття.

17 липня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив (т. 1 а. с. 69). Позивач вважав, що відповідач зловживає своїми повноваженнями, адже здійснив вибірковий підхід до застосування норм законодавства. Наполягав на правдивості як задекларованих у відповідних деклараціях відомостей, так і наданої відповідачеві інформації під час проходження конкурсу на посаду члена Вищої ради правосуддя. До відповіді на відзив позивач долучив копії запитів Етичної ради та відповідей на них, а також матеріали спецперевірки.

18 липня 2023 року від Етичної ради надійшло клопотання про закриття провадження у справі. Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в низці постанов, відповідач зазначав, що оскільки рішення Етичної ради містить (1) достатньо інформації щодо критеріїв, які вплинули на оцінювання ОСОБА_1 на відповідність критеріям професійної етики та доброчесності, (2) містить посилання на визначені законом підстави та мотиви його ухвалення, якими керувалася Етична рада, а також (3) ухвалене з використанням виключних дискреційних повноважень Етичної ради як допоміжного органу, який сприяє суб`єктам обрання (призначення) членів ВРП у встановленні відповідності кандидата на цю посаду критеріям професійної етики та доброчесності, то оскаржуване рішення Етичної ради відповідно до визначених позивачем підстав позову перевірці судом не підлягає. Рішення Етичної ради прийнято в межах дискреційних повноважень Етичної ради та не створює самостійних правових наслідків, у зв`язку з чим провадження підлягає закриттю.

28 липня 2023 року від Етичної ради надійшли заперечення на відповідь на відзив (т. 1 а. с. 221). Етична рада додатково звертала увагу адміністративного суду на те, що підставою для висновку про невідповідність кандидата показникам сумлінності, незалежності, чесності, неупередженості є обґрунтовані сумніви щодо такої невідповідності (підпункт 1.3.4.1 Методології). Відповідач вважав безпідставними доводи позивача про те, що у стороннього спостерігача може скластися враження про непрофесійність та недоброчесність позивача, оскільки останній, беручи участь в конкурсі на посаду члена ВРП, фактично погодився із неминучим відкриттям для ретельного контролю громадськістю, а також для прискіпливого оцінювання Етичною радою на відповідність критерію професійної етики та доброчесності. Відтак, справедливо зазначити, що межа допустимої критики щодо позивача є ширшою, аніж для окремої пересічної особи, що також обґрунтовується судовою практикою (зокрема, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року у справі №826/8773/18).

17 серпня 2023 року і 16 жовтня 2023 року від Етичної ради надійшли додаткові пояснення щодо закриття провадження у справі (т. 1 а. с. 244, т. 2 а. с. 7). Етична рада, підтримуючи свою позицію та доводи на її підтвердження, викладені у заяві про закриття провадження в цій справі, керуючись статтею 44 КАС України, звертала увагу суду на актуальні правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо розгляду спорів із Етичною радою, а саме: від 20 липня 2023 року у справі № 990/34/23, від 14 вересня 2023 року у справі №990/20/23. Відповідач наполягав на тому, що судовий контроль може здійснюватися саме щодо остаточного рішення у процедурі конкурсу, яким рішення Етичної ради не є.

31 жовтня 2023 року на електронну пошту суду надійшли заперечення позивача, підписані кваліфікованим електронним підписом, проти клопотання представника відповідача про закриття провадження від 18 липня 2023 року та додаткових пояснень щодо закриття провадження у справі від 17 серпня 2023 року і від 16 жовтня 2023 року (т. 2 а. с. 10).

Ухвалою від 31 жовтня 2023 року Верховний Суд у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі відмовив з підстав, викладених в такій ухвалі суду (т. 2 а. с. 20). З огляду на продовження розгляду справи, суд запропонував надати сторонам додаткові пояснення.

27 листопада 2023 року на електронну пошту від позивача надійшли, підписані кваліфікованим електронним підписом: заява про обґрунтування порушених прав та уточнення позовних вимог (т. 2 а. с. 36); клопотання про витребування доказів від Етичної ради (т. 2 а. с. 51); клопотання про витребування доказів від НАЗК (т. 2 а. с. 55).

У заяві про обґрунтування порушених прав та уточнення позовних вимог ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, просив: 1) визнати протиправним і скасувати рішення Ради; 2) зобов`язати Етичну раду вилучити рішення з офіційного веб-сайту Етичної ради (https://ec.court.gov.ua/ec). Позивач зазначав, що Етична рада порушила його права на (1) належну правову процедуру, (2) доступ до професії.

27 листопада 2023 року від Етичної ради надійшли додаткові пояснення щодо оцінювання кандидата на посаду члена ВРП, надані на пропозицію суду, висловлену в судовому засіданні 31 жовтня 2023 року (т. 2 а. с. 59), а також заперечення проти клопотань позивача про витребування доказів (т. 2 а. с. 93).

У судовому засіданні, яке відбулося 28 листопада 2023 року, позивач відкликав заявлену у заяві про уточнення позовних вимог додаткову позовну вимогу (зобов`язати Етичну раду вилучити рішення з офіційного веб-сайту Етичної ради), просив її не розглядати. В іншій частині позивач заяву підтримав.

Суд у цьому судовому засіданні задовольнив клопотання позивача, прийняв до розгляду уточнену позовну вимогу про визнання протиправним і скасування рішення Ради з додатковими поясненнями щодо порушених прав. Клопотання позивача про витребування доказів у НАЗК і Ради суд залишив без задоволення через пропуск позивачем строку, встановленого КАС України, для їх заявлення. Також суд долучив до матеріалів справи додаткові пояснення Етичної ради.

11 грудня 2023 року від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначав про те, що згідно з нормами Сімейного кодексу України у нього із матір`ю відсутні взаємні права та обов`язки, адже існує односторонній обов`язок. Позивач наполягав, що заповнюючи декларацію він діяв сумлінно і відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», офіційно оприлюдненої позиції НАЗК щодо порядку заповнення декларації, та судової практики. До пояснень позивач додав кольорову копію звернення Громадської організації «Всеукраїнське об`єднання «Автомайдан» для підтвердження того, що на земельній ділянці будь-які споруди відсутні, однак, наявна тінь сусіднього будинку.

Обговоривши позицію сторін у справі, дослідивши надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд встановив такі обставини.

Наказом Міністра освіти і науки України № 954 від 26 жовтня 2022 року визначено час і місце проведення з`їзду представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ, до порядку денного якого включено питання обрання членів Вищої ради правосуддя.

Після оголошення відповідного конкурсу на посаду члена ВРП ОСОБА_1 подав до Секретаріату Вищої ради правосуддя заяву про намір бути обраним членом Вищої ради правосуддя з`їздом представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ.

Рішенням Етичної ради від 16 березня 2023 року № 16 «Про допуск до співбесіди кандидатів на посаду члена Вищої ради правосуддя від з`їзду представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ» ОСОБА_1 допущено до співбесіди.

Етична рада 04 квітня 2023 року провела співбесіду із ОСОБА_1 як кандидатом на посаду члена Вищої ради правосуддя від з`їзду представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ.

Рішенням від 28 квітня 2023 року № 37 «Про невідповідність кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя» Етична рада визнала позивача таким, що не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя (т. 1 а. с. 55).

Вважаючи, що зазначене рішення Ради є незаконним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Отже, предметом спору у цій справі є рішення Етичної ради від 28 квітня 2023 року № 37 «Про невідповідність кандидата на посаду члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття посади члена Вищої ради правосуддя», яке є актом індивідуальної дії. Позивачем є особа, відносно якої це рішення прийнято - ОСОБА_1 . Це рішення для ОСОБА_1 є остаточним, адже з його ухваленням участь позивача у конкурсі припинилася. Відповідно, позивача не було внесено у списки кандидатів, рекомендованих для призначення на посаду члена Вищої ради правосуддя, а тому і остаточного рішення з`їзду представників юридичних вищих навчальних закладів та наукових установ для позивача не може бути.

Надаючи правову оцінку спірним у цій справі правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

За правилами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Колегія суддів, відмовляючи у задоволенні клопотання Ради про закриття провадження у справі, дійшла висновку, що спір, який виник між ОСОБА_1 і Етичною радою, має ознаки спору, який підлягає судовому розгляду, адже оскаржуване у цій справі рішення Етичної ради є остаточним в межах конкурсу, в якому брав участь позивач. Зазначив суд і про те, що судовий контроль за таким рішенням не може бути безмежним з огляду на закріплені у законодавстві вимоги, однак, право на доступ до суду з таким позовом, предметом спору у якому є саме остаточне рішення, не може бути обмежено. Отже, колегія суддів визнала позов таким, що підлягає розгляду в суді.

Колегія суддів врахувала висновки Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, викладені у постановах від 17 жовтня 2023 року у справі № 825/1194/18, від 26 вересня 2023 року у справі № 520/7440/21, від 14 червня 2022 року у справі № 904/3870/21, від 13 вересня 2022 року у справі № 918/1222/21, за змістом яких, якщо під час розгляду справи буде встановлено, що індивідуальний акт не породжує виникнення чи зміну прав або обов`язків у особи, яка подала позов щодо протиправності цього індивідуального акта, це свідчить про відсутність об`єкта судового захисту та може бути підставою для відмови у задоволенні позову як необґрунтованого.

Отже, під час розгляду цієї справи по суті позовних вимог, ключовими питаннями, які утворюють предмет доказування, є: (1) наявність порушеного права або законного інтересу позивача з боку відповідача; (2) чи підлягає право або законний інтерес судовому захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

Позивач доводив, що рішення Етичної ради порушило його право на (1) належну правову процедуру, (2) доступ до професії. Щодо способу захисту порушеного права, позивач доводив, що обраний ним спосіб шляхом скасування рішення Ради є для нього ефективним, адже метою цього позову є саме спростування негативних відомостей, що містяться у такому рішенні Ради, а не зайняття посади члена ВРП. Спростування цих відомостей відновить його добру професійну і ділову репутацію.

Порушення права на належну правову процедуру позивач обґрунтовував тим, що: відсутній факт притягнення його до будь-якого з видів відповідальності за порушення вимог антикорупційного законодавства; під час співбесіди Етична рада вийшла за межі питань, пов`язаних із встановленням критеріїв професійної етики і доброчесності; недостовірне відображення інформації щодо місця роботи; застосування закону, який втратив чинність; використання терміну «члена сім`ї суб`єкта декларування» у розумінні, не закріпленому в законі; Етична рада перебрала на себе повноваження НАЗК; не зазначення у рішенні ради, яке саме із джерел отримання доходу є незаконним; порушення права на участь особи у процесі прийняття рішення з урахуванням відомостей, отриманих під час співбесіди.

Порушення права на доступ до професії позивач обґрунтовував тим, що його особистий вибір щодо проходження конкурсу на посаду члена Вищої ради правосуддя безпосередньо пов`язаний з його професійним зростанням, а перспектива зайняття посади на публічній службі за фахом, який відповідає його професійній кваліфікації, по суті могла стати вершиною тривалого особистого професійного шляху. Позивач наполягав на тому, що оскаржуване рішення Етичної ради й надалі порушує його право на доступ до професії, особистий розвиток, адже впливає на забезпечення права на участь в інших конкурсах без упередженого ставлення, оскільки розміщене у вільному доступі на офіційному веб-сайті Етичної ради, є необґрунтованим і містить недостовірні відомості за результатами оцінювання показників критеріїв професійної етики та доброчесності та ставить під сумнів його професійну репутацію, впливає на значне коло його відносин з іншими особами, в аспекті розвитку та формування відносин професійного та ділового характеру.

Вирішуючи питання обґрунтованості та доведеності позивачем в межах цієї справи порушення його прав прийняттям відповідачем спірного рішення, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею, зокрема шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Частиною другою цієї статті встановлено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Подібні положення містить стаття 245 КАС України, яка врегульовує повноваження суду при вирішенні справи. Так, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Пункт 10 частини другої статті 245 КАС України надає суду повноваження обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)). Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Завданням адміністративного судочинства згідно із частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. При цьому, захист прав здійснюється у разі їх порушення, і звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Тобто, рішення суду про задоволення позову повинно мати наслідком відновлення тих прав або інтересів, на порушення яких вказує позивач.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі №1740/1838/18, ухваленої у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, від 15 квітня 2020 року у справі №712/11800/17.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 09 листопада 2023 року у справі № 9901/459/21, від 09 листопада 2023 року у справі № 990/41/23, від 01 вересня 2022 року у справі № 990/46/22 також звертала увагу, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Таким чином, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

В межах спірних правовідносин врахуванню підлягає те, що за змістом Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» в редакції, чинній з урахуванням змін, внесених Законом України від 14 липня 2021 року № 1635-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» (далі - Закон № 1635-IX; набрав чинності 05 серпня 2021 року) висновки Етичної ради щодо відповідності або невідповідності кандидата на посаду члена ВРП критеріям професійної етики та доброчесності самі по собі не мають наслідком обрання / призначення на відповідну посаду, а є лише однією з умов для розгляду цих питань компетентним органом (етапом у процедурі обрання / призначення члена ВРП).

Законодавство України не гарантує право стати членом ВРП, а тільки надає право взяти участь у відповідному конкурсному відборі. Непроходження особою одного з проміжних етапів цього відбору не створює негативних наслідків для кар`єри такої особи, вона не позбавляється посади, яку займала на момент проходження конкурсу, не припиняє здійснювати діяльність, яку на той час здійснювала, та не має перешкод для того, щоб взяти участь у конкурсі на посаду члена ВРП у майбутньому, тощо.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що Етична рада є допоміжним органом, який сприяє суб`єктам обрання (призначення) членів ВРП у встановленні відповідності кандидата саме на посаду члена ВРП критеріям професійної етики та доброчесності. Відтак обставини та висновки про невідповідність або наявність обґрунтованих сумнівів щодо відповідності особи станом на конкретний момент певним особливим спеціальним вимогам, які ставляться до неї як кандидата на посаду члена ВРП, викладені в рішенні Етичної ради, ухваленому за результатами проведеного оцінювання, не мають преюдиційного характеру під час майбутньої участі цієї особи в інших оцінюваннях, відборах, конкурсах тощо. Оскаржуване рішення Етичної ради не може впливати на гарантії справедливого процесу проведення компетентним органом відбору, конкурсу, оцінювання тощо, у якому особа братиме участь у майбутньому, як і не позбавляє права на ефективні засоби правового захисту у випадку його порушення цим органом.

Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у низці постанов, зокрема від 23 листопада 2023 року у справі №990/124/22.

Під час розгляду справи позивач так і не обґрунтував суду у правовому аспекті зміни стану його суб`єктивних матеріальних прав та обов`язків, тобто фактів припинення чи неможливості реалізації його прав та/або виникнення додаткового обов`язку. Якщо узагальнити доводи позивача, колегія суддів вважає, що такі полягають у критиці мотивів рішення Етичної ради, суб`єктивному ставленні позивача до обставин, наведених у рішенні, суб`єктивному ставленні позивача до наслідків, спричинених таким рішенням. Метою ж звернення до суду з цим позовом, фактично, є сатисфакція, отримання якої задовольнить суб`єктивне ставлення позивача до підстав, з яких він припинив участь у конкурсі на посаду члена ВРП, тобто має більше моральний аспект аніж правовий.

Таким чином, за наслідками розгляду справи в межах доводів її учасників, суд доходить висновку, що в межах цього спору відсутній об`єкт судового захисту: в умовах, коли конкурсна процедура щодо обрання члена ВРП від представників наукових установ закінчена, рішення Етичної ради не порушує прав позивача, не змінює їх обсяг, не припиняє їх, як і не покладає на позивача додаткових обов`язків. Обраний позивачем спосіб захисту у вигляді скасування рішення Етичної ради жодним чином не відновить права позивача, про порушення яких він стверджує (порушення права на належну правову процедуру і доступ до професії). Задоволення ж моральних потреб особи (зокрема відновлення репутаційних втрат) не є завданням адміністративного судочинства. Рішення Ради прийнято в межах чітко визначеного конкурсу з метою оцінки кандидата в короткий період конкурсної процедури, відтак не може мати юридичного значення та негативно вплинути на проходження кандидатом інших процедур, пов`язаних із його професійною кар`єрою, або участю в інших конкурсах.

Не можна оминути те, що саме з таким підходом Велика Палата Верховного Суду розглядала подібні спори, який колегія суддів підтримує і застосовує.

Однак, колегія суддів не погоджується з тим, що такі висновки є підставою для відмови у відкритті провадження або закриття провадження у справі, адже Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), може підлягати саме дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (параграф 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Також у параграфі 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд може підлягати саме легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

Колегія суддів вважає, що, незважаючи на те, що встановлена рішенням Етичної ради невідповідність кандидата станом на певний момент у часі критеріям професійної етики та доброчесності має значення тільки для його участі у конкретному конкурсному відборі та не створює юридичних наслідків для можливої подальшої участі цієї особи в інших оцінюваннях, відборах, конкурсах тощо, це не свідчить про відсутність у особи безпосереднього права на його оскарження в суді. У цих справах предметом спору можуть бути як незгода з висновками Етичної ради, так і перевірка дотримання нею процедури прийняття рішення, зокрема, в частині повноважного складу, прийняття його на засіданні Етичної ради та/або забезпеченні права особи на участь. Та обставина, що у судовій практиці відсутні судові рішення, які б свідчили про наявність з боку Етичної ради таких порушень, не означає, що можна заборонити особі оскаржити рішення, дії/бездіяльність Етичної ради в суді. Інакше нівелюється суть права на доступ до суду і може бути визнано порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на справедливий суд).

Формально оскаржуване рішення Етичної ради не скасоване й існує як конкретно-індивідуальний акт державного органу, що констатує невідповідність позивача певній юридичній посаді, отже, може складати предмет позову. Однак наразі оскаржуване рішення не здійснює регулюючого впливу на юрисдикційний статус позивача.

Наявність/відсутність порушеного права особи, щодо якої прийнято акт індивідуальної дії, може бути встановлена виключно під час розгляду справи по суті позовних вимог, а не на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі (на цьому етапі за змістом статті 171 КАС України не досліджується питання обґрунтованості позовних вимог - наявності порушеного права). Закриття ж провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України можливе у випадку, якщо на час вирішення питання про відкриття провадження у справі існували законні підстави для відмови у його відкритті, передбачені статтею 170 КАС України.

Встановлення за наслідками розгляду справи по суті позовних вимог відсутності порушеного права чи невідповідності обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є самостійною і достатньою підставою саме для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі №9901/926/18.

Таким чином, колегія суддів вважає, що за наслідками розгляду цієї справи у задоволенні позовних вимог слід відмовити через недоведеність позивачем наявності порушеного права. Додатково слід зазначити про неефективність обраного позивачем способу захисту і відсутності іншого, який міг би бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення завдання адміністративного судочинства.

Останнє обґрунтовується також тим, що конкурс на посаду ВРП, у якому брав участь позивач, вже є закінченим. Більш того, оскарження рішення Етичної ради про невідповідність кандидата на посаду члена ВРП критеріям професійної етики та доброчесності для зайняття цієї посади не може створювати наслідки для конкретної конкурсної процедури, у тому числі перешкоджати їй, унеможливлювати продовження, зумовлювати перегляд її результатів, створених суб`єктами призначення членів ВРП.

Однак, на противагу висновкам Великої Палати Верховного Суду це не може бути визнано легітимною метою задля обмеження права доступу до суду з цим позовом, особливо в умовах, коли законодавством не визначено іншого органу, до компетенції якого входила б перевірка законності рішення Етичної ради.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аналіз статті 9-1 Закону № 1798-VIII, Регламенту Етичної ради, затвердженим рішеннями Етичної ради від 01, 09 грудня 2021 року № 1 та № 4, зі змінами, внесеними відповідно до рішення Етичної ради від 26 квітня 2022 року № 4, а також Методології оцінювання відповідності кандидата на зайняття посади члена Вищої ради правосуддя та членів Вищої ради правосуддя критерію професійної етики та доброчесності, затвердженої Рішенням Етичної ради від 09 грудня 2021 року № 5 дає підстави для висновку, що, здійснюючи перевірку кандидата на відповідність критерію професійної етики та доброчесності і надаючи відповідну оцінку, Етична рада визначає, чи відповідає його поведінка наведеним критеріям.

Як убачається з оскаржуваного рішення Етичної ради, його прийнято на її засіданні, яке, як установлено судом, було повноважним (участь у ньому брали більше чотирьох її членів, як того вимагає пункт 2.2 Регламенту) та проводилось українською та англійською мовами із забезпеченням синхронного перекладу з кожної з мов (підпункт 2.2.1 Регламенту) за участю позивача.

Крім того, оскаржуване у цій справі рішення Етичної ради прийнято відповідачем у межах конкурсної процедури, умови якої позивачу були відомі заздалегідь, а тому його посилання на необґрунтованість або недоведеність обставин, які стали підставою для прийняття рішення органом в межах його дискреційних повноважень, є недоречними. Конкурсна процедура в таких умовах в частині встановлення відповідності кандидата певним критеріям на основі суб`єктивної оцінки, на відміну від процедури притягнення особи до дисциплінарної або інших видів відповідальності, не передбачає обов`язковості доведення вини особи або певних фактів. Достатнім є наявність конкретної інформації, яка, з урахуванням наданих кандидатом пояснень та аргументів (які не сприйняті як переконливі), не спростовує уяву (сприйняття) визначених законом осіб щодо його достатньої відповідності цим критеріям.

Разом з тим, під компетенцією державного органу розуміється сукупність встановлених для цього органу повноважень, які визначають предмет його діяльності. Компетенція, повноваження, функції і завдання адміністративного органу визначаються у Конституції України, профільних законах чи актах уряду, які приймаються саме для цього органу. Лише визначений законом орган уповноважений представляти державу у конкретній сфері державного управління, і жоден інший не уповноважений діяти замість нього та реалізовувати його повноваження. Тобто, органи державної влади не взаємозамінні, одні не вправі ухвалювати рішень чи робити у своїх актах висновки з питань, що належать до компетенції інших. належать до компетенції інших. Компетенція означає, по-перше, перебування питання, яке належить вирішити, у межах предмета його владного відання, дозволеного законом, і, по-друге, наявність у нього необхідних владних повноважень для відповідних висновків.

Отже, кожен орган влади, використовуючи визначені саме для нього законом владні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом, на кожній стадії такого провадження та за його наслідками.

З огляду на вищенаведені мотиви в їх сукупності колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Етичної ради.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору за подання цього позову, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 КАС України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Етичної ради про визнання протиправним і скасування рішення - відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року.

СуддіМ.М. Гімон О.В. Білоус І.Л. Желтобрюх С.С. Пасічник Р.Ф. Ханова