Справа № 120/2627/21-а
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 лютого 2024 року

м. Київ

справа №120/2627/21-а

адміністративне провадження № К/990/41420/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Губської О.А., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року

та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року

у справі №120/2627/21-а за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Директора Територіального управління ДБР розташованого в місті Хмельницькому від 24 лютого 2021 року № 17-ос "Про звільнення працівників ТУ ДБР у м. Хмельницькому у зв`язку зі скороченням посад" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому з 01 березня 2021 року"; поновити на посаді завідувача сектору криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому або на іншій посаді, що є рівнозначною посаді або нижчою посади завідувача сектору криміналістики та експертної роботи Другого слідчого відділу (Відділу з розслідування злочинів вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому з 01 березня 2021 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року, у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалами Верховного Суду від 22 грудня 2021 року та від 07 лютого 2022 року касаційні скарги ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

05 грудня 2023 року позивач повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням заявнику касаційної скарги строку у 10 днів для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції:

- заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви;

- касаційної скарги в новій редакції із зазначенням підстав (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстави (підстав) (пункт 4 частини другої статті 330 КАС України), з належним її обґрунтуванням.Копію ухвали скаржником отримано 08 січня 2024 року.

17 січня 2024 року від позивача до Суду надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження із додатками та уточненою касаційною скаргою.

Так в обгрунтування строку, ОСОБА_1 вказує наступне.

Щодо обґрунтувань тверджень суду про те, що надана скаржником довідка громадської організації «Українське об`єднання учасників бойових дій та волонтерів АТО у Вінницькій області» не може вважатися належним доказом щодо неможливості у вказаний позивачем період подати касаційну скаргу до Верховного Суду.

Скаржник зазначає, що 24 лютого 2022 року російська федерація здійснила повномасштабне вторгнення на територію України, цього ж дня Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан на всій території України. Позивач з 24 лютого по 25 березень 2022 року, щоденно брав участь у наданні волонтерської допомоги, разом із іншими учасниками громадської організації Українське об`єднання учасників бойових дій та волонтерів АТО у Вінницькій області. Наголошує, що волонтерська допомога в перші місяці війни включала в себе, окрім регулярного забезпечення Збройних Сил України відповідним військовим приладдям та амуніцією, ще допомогу у гуманітарних штабах, також постійно здійснювалась робота в «ІТ-армії», крім того регулярно здійснювалася робота з облаштування блок-постів, оборонних рубежів на території Вінницької області. Також позивачем регулярно надавалась допомога в рамках своєї професійної (юридичної) діяльності, особам, які цього потребували. Крім того, відповідно до відкритої інформації, розміщеної на веб-сайті Укрпошти відділення Укрпошти не працювали з 24 лютого 2022 року, а згідно з наказу Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» на території Бучанського, Вишгородського, Фастівського, Броварського районів (які межують з м. Київ) до 01 квітня 2022 року велися бойові дії, тому враховуючи вищевикладене, в період часу 24 лютого по 25 березень 2022 року позивач не мав змоги звернутись до Верховного Суду у встановлений законодавством строк.

Щодо тверджень суду про те, що є необгрунтованим посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, позивач вказує наступне.

Посилаючись на постанову у справі №500/1912/22, скаржник вказує на судову практику Європейського суду з прав людини, що протягом усього періоду дії воєнного стану, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду.

Також щодо тверджень Суду про те, що із наданої копії військового квитка серії НОМЕР_1 вбачається, що позивача із 26 березня 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на посаду Діловода, позивач вказує наступне.

Так, відповідно до приписів статей 1 та 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Тобто, зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та в подальшому проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 є виконання позивачем військового обов`язку.

Крім того, під час проходження служби скаржник, крім виконання своїх функціональних обов`язків діловода штабу, регулярно заступав у добові наряди та бойові чергування з метою виконання завдань з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури на території Вінницької області, згідно з бойовими розпорядженнями командира військової частини НОМЕР_2 .

Також, позивач, був призваний на військову службу під час мобілізації, та відповідно до статті 131 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» постійно розміщувався в казармі, на території військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до ст. 216 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» право на звільнення з розташування військової частини мають виключно військовослужбовці строкової військової служби та військовослужбовці офіцерського, сержантського (старшинського) складу, які проходять службу за контрактом. Право на звільнення з розташування військової частини військовослужбовці призвані на військову службу під час мобілізації не мають. Крім цього, відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України № 74 від 01.07.2020 року «Про затвердження інструкції зі зберігання і користування особовим складом Збройних Сил України засобами стільникового зв`язку та іншими електронними засобами», на території пунктів постійної дислокації військових, дозволяється користуватися засобами стільникового зв`язку без функцій запису фото-, відео- та аудіо інформації, визначення геолокації та функції підключення до мережі Інтернету.

Тобто, позивач не мав фізичної змоги ознайомитися з відповідною юридичною літературою та судовою практикою для складання і написання касаційної скарги, так як виконував свій конституційний обов`язок із відбуття військової служби та захисту Батьківщини, передбачений ст. 65 Конституції України.

Перевіривши подану позивачем заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, Суд вважає за необхідне зазначити.

Так Верховний Суд приймає доводи заяви щодо пропуску строку скаржником у частині неможливості подання касаційної скарги у строк із 24 лютого 2022 року до 25 березня 2022 року, зважаючи на перебування останнього у складі громадської організації «Українське об`єднання учасників бойових дій та волонтерів АТО у Вінницькій області».

Проте, як вбачається із матеріалів касаційного провадження, оскаржувана постанова ухвалена 17 листопада 2021 року. При цьому, первісна касаційна скарга ОСОБА_1 подана 13 грудня 2021 року. Однак, ухвалами Верховного Суду від 22 грудня 2021 року та від 07 лютого 2022 року касаційні скарги ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

Ухвала Верховного Суду від 07 лютого 2022 року отримана скаржником 18 лютого 2022 року, а тому останній не був позбавлений права в розумний строк подати касаційну скаргу повторно, зокрема, до 24 лютого 2022 року (введення воєнного стану). Жодних доказів об`єктивних та непереборних обставин, які перешкоджали скаржнику подати повторну касаційну скаргу (уже втретє) у розумний строк, не надано.

При цьому, Суд зазначає, що скаржник також є фаховим юристом, обізнаним з процесуальним законодавством, у тому числі, щодо строків оскарження рішень судів попередніх інстанцій, а також строків, передбачених для касаційного оскарження.

А тому, скаржник, зацікавлений у розгляді своєї касаційної скарги та подальшому розгляді справи повинен був усунути недоліки попередньо поданої касаційної скарги та подати повторну скаргу без зволікань та у розумний строк.

У контексті наведеного, зважаючи на приписи вказаних правових норм законодавства, невиконання позивачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення цього строку. Інших підстав для поновлення строку касаційного оскарження скаржником не наведено.

Перевіряючи наведені заявником підстави для поновлення пропущеного процесуального строку та відхиляючи їх, Верховний Суд зазначає, що неодноразове повернення касаційної скарги не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження.

Також Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалою від 26 грудня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху скаржнику було роз`яснено, що надана скаржником копія військового квитка, де зазначено посаду скаржника -Діловод, не може вважатися належним доказом щодо безпосереднього перебування позивача у зоні активних бойових дій, виконання військового обов`язку, що перешкоджало належним чином скористатись своїм процесуальним правом на подання касаційної скарги.

Разом з тим, подаючи заяву про поновлення строку на касаційне оскарження позивачем не надано інших належних доказів (внутрішній наказ тощо) на підтвердження вибуття особи з пункту постійної дислокації (військової частини) в зону активних бойових дій, що підтверджувало неможливість подання повторної касаційної скарги у розумний строк після отримання ухвали Верховного Суду від 07 лютого 2022 року про повернення касаційної скарги.

При цьому Суд, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Разом з тим, посилання позивача щодо припинення роботи відділень Укрпошти, та неможливість через це направити касаційну скаргу не може вважатись належним обґрунтуванням щодо пропуску строку, оскільки вказана обставина не мала постійного характеру, а відділення відновили свою роботу.

Щодо посилання скаржника на обставину запровадження на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, то колегія суддів повторно зазначає, що питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Водночас, Суд зазначає, що із повторною касаційною скаргою позивач звернувся лише 05 грудня 2023 року, тобто майже через 2 роки після отримання копії ухвали Верховного Суду від 07 лютого 2022 року про повернення касаційної скарги, а також через 2 роки після набрання законної сили рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року.

Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до моменту подання повторної касаційної скарги пройшло 2 роки, доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтованими та не можуть бути визнані Судом поважною причиною пропуску строку, встановленого КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121, 329, 333, КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні зави ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №120/2627/21-а.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №120/2627/21-а за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді О. А. Губська

Н. М. Мартинюк