Справа № 140/28590/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/28590/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Західного міжрегіонального управління державної служби України з питань праці (далі відповідач, Управління) про визнання протиправною та скасування постанови від 31.07.2023 №3Х/ВО/9985/03-20-07-05/-ФС.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі матеріалів фактичної перевірки, яка проведена ГУ ДПС у Волинській області за місцем провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 , та в ході якої нібито зафіксовано виконання трудових функцій продавця громадянкою ОСОБА_2 , відповідачем прийнято спірну постанову про накладення штрафу в сумі 67000,00 грн.

Позивач вважає висновки відповідача про наявність ознак порушення законодавства про працю помилковими, а постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

На момент проведення фактичної перевірки контролюючим органом (15.06.2023) позивач дійсно провадила господарську діяльність у магазині за адресою: АДРЕСА_1 . На той час в магазині на підставі трудового договору працювала продавцем ОСОБА_3 , яка повинна була працювати повний робочий день. ОСОБА_2 дійсно мала намір працевлаштуватись та з цією метою позивач порадила їй побути протягом робочого дня біля ОСОБА_3 для того, аби повчитись, проте без жодного фактичного виконання роботи продавця до моменту оформлення в установленому порядку, тобто без допуску до роботи.

Позивач вказує, що 15.06.2023 перебувала в смт Ратне, в тому числі з метою подачі в установленому порядку повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_2 , а тому не знала, що на момент проведення ГУ ДПС у Волинській області фактичної перевірки продавець ОСОБА_3 була відсутня.

Звертає увагу, що згідно з поясненнями ОСОБА_2 остання стверджує, що у ФОП ОСОБА_1 не працює, а лише підмінила працівника ( ОСОБА_3 ), яка відлучилась по сімейним обставинам. Таким чином, у своїх поясненнях ОСОБА_2 не визнала факту допуску до роботи.

Позивач звертає увагу, що 15.06.2023 подала повідомлення про прийняття ОСОБА_2 на роботу та з нею укладено трудовий договір. Крім того, з 29.01.2018 по 15.06.2023 ОСОБА_2 перебувала в офіційних трудових відносинах з іншим суб`єктом господарювання, а саме ФОП ОСОБА_4 , який є власником магазину за адресою: АДРЕСА_1 , тобто могла перебувати в приміщенні магазину і без її відома.

Також зауважує, що постанова відповідача винесена тільки на підставі акту фактичної перевірки, без відібрання пояснень у продавця ОСОБА_3 та у неї, як суб`єкта господарювання, перевірка якого проводилась, та без перевірки будь-яких інших фактів.

З огляду на відсутність порушень вимог трудового законодавства, позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

З наведених підстав позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.27).

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов (а.с.30-34) позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції вказав, що 15.06.2023 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) ФОП ОСОБА_1 , за адресою здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 .

22.06.2023 Управління отримало матеріали фактичної перевірки від ГУ ДПС у Волинській області, про одержання яких листом від 23.06.2023 вих.№ЗХ/3.2/7319-23 повідомлено позивача.

25.07.2023 Управління на адресу позивача скерувало рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 24.07.2023 № ЗХ/ВО/ДПС-9985/03-20-07-05/ НОМЕР_1 , яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 31.07.2023.

Як вбачається з п.2.2.20 акту (довідки) фактичної перевірки від 15.06.2023, документи, що підтверджують оформлення трудових відносин (трудовий договір, наказ, повідомлення про прийняття на роботу) між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (особою, що провела розрахункову операцію), не були надані працівникам ГУ ДПС у Волинській області. Згідно пояснень, наданих особою, яка здійснила розрахункову операцію ОСОБА_2 , вона підміняла напарницю, заробітну плату не отримувала, так як оформлятись буде пізніше, знаходиться на стажуванні. Отже, ОСОБА_2 допущена до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням ч.1 ст.21, ч.4 ст.24 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» від 17.06.2015 №413 (далі Постанова №413).

За результатами розгляду справи 31.07.2023 уповноваженою посадовою особою Управління, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області від 15.06.2023 №9985/03-20-07-05/ НОМЕР_1 , керуючись статтею 259 КЗпП України, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000,00 грн.

Також представник відповідача зазначив, що з моменту отримання ФОП ОСОБА_1 повідомлення про одержання документів уповноваженою особою, рішення про розгляд справи із зазначенням дати розгляду даної справи та до моменту винесення постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення останньою не було подано клопотань, заяв чи звернень до Управління з метою надання пояснень, доказів, заперечень, тощо.

При цьому факт допуску ФОП ОСОБА_1 до роботи без укладення трудового договору та повідомлення органів ДПС працівника ОСОБА_2 підтверджується документами та встановленими під час інспектування фактами в сукупності, а саме: актом (довідкою) фактичної перевірки від 15.06.2023 №9985/03-20-07-05/ НОМЕР_1 , складеним та підписаним посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області, в якому зафіксовано наявність в діях ФОП ОСОБА_1 порушення вимог частини 4 статті 24 КЗпП України; власноручно написаними поясненнями особи, яка здійснила розрахункову операцію ОСОБА_2 ; відсутністю на момент відвідування наказу про прийняття на роботу вищезазначеної особи та повідомлення про прийняття на роботу працівника до територіального органу ДПС.

На підтвердження відсутності порушень, що полягають у фактичному допуску до роботи працівника, позивач посилається на те, що вона сама порадила ОСОБА_2 побути протягом робочого дня в магазині та повчитись специфіці роботи продавця до моменту оформлення її в установленому законом порядку.

Однак, як зафіксовано в акті фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області, саме ОСОБА_2 здійснила розрахункову операцію та відпустила підакцизний товар, який належав ФОП ОСОБА_1 . Таким чином, ОСОБА_2 15.06.2023 перебувала на роботі та виконувала трудові функції за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

В акті фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області від 15.06.2023 №9985/03-20-07-05/ НОМЕР_1 зазначено початок перевірки 15.06.2023 о 13 год. 17 хв. Натомість повідомлення про прийняття працівника на роботу подано позивачем 15.06.2023 о 14 год. 59 хв., тобто вже після початку проведення фактичної перевірки. У повідомленні про прийняття працівника на роботу, яке подане позивачем до ГУ ДПС у Волинській області, вказано дату початку роботи 16.06.2023.

Отже, 15.06.2023 ОСОБА_2 знаходилась на робочому місці, здійснювала розрахункові операції, тобто була допущена до роботи без оформлення трудового договору. Відтак, приймаючи оскаржувану постанову від 31.07.2023 № ЗХ/ВО/9985/03-20-07-05/-ФС уповноважена особа Управління діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

У відповіді на відзив (а.с.62-63) позивач зазначила, що здійснення ОСОБА_2 розрахункової операції відбулось без її відома, позаяк на той момент в магазині повинна була працювати продавець ОСОБА_3 . Вказане підтверджується поясненнями ОСОБА_2 , з яких вбачається, що розрахункову операцію вона здійснила на прохання працівниці ОСОБА_3 , яка відлучилась по сімейним обставинам. Отже, в матеріалах перевірки немає жодного доказу того, що ОСОБА_2 за розпорядженням позивача чи з її відома виконувала обов`язки продавця, тобто була допущена позивачем до роботи без укладення трудового договору.

У додаткових поясненнях (а.с.65-67) представник Управління зауважив, що в поясненнях, наданих ОСОБА_2 зазначено, що вона обіймає посаду «продавець» у приміщенні, в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 . При цьому вищезазначений працівник прямо вказала про виконання нею трудової функції в інтересах ФОП ОСОБА_1 «підмінила напарницю», «заробітної плати в ОСОБА_1 не отримувала, так як оформлятись буду пізніше, знаходжусь на стажуванні».

Звертає увагу суду, що «стажування» є інститутом трудового права і чинним трудовим законодавством встановлено суб`єктів стажування (стажистів) та порядок його проходження.

Зокрема, відповідно до ст.28 Закону України «Про зайнятість населення» метою стажування є набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов`язків, удосконалення професійних знань, умінь та навичок, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетенцій. Порядок укладення договору про стажування та типову форму договору затверджує Кабінет Міністрів України. Строк стажування за договором не може перевищувати шести місяців. Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки.

Процедура проходження стажування визначена постановою КМУ від 16.01.2013 №20 «Про затвердження Порядку укладення договору про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів на підприємствах, в установах та організаціях і Типової форми договору про стажування студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів на підприємствах, в установах та організаціях».

Зазначена постанова також надає визначення поняттю стажисти це студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули спеціальність або професію за освітньо-кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» або «кваліфікований робітник», продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні та проходять стажування на підприємствах за спеціальністю (кваліфікацією) або професією (кваліфікаційним рівнем), за якою здобувається освіта, на визначених договором про стажування умовах у вільний від навчання час.

Проте, в даному випадку працівниця, що нібито проходила стажування, не була студентом вищого або учнями професійно-технічного навчального закладу, також було відсутнє направлення на стажування від центру зайнятості, а тому ОСОБА_2 не може вважатись стажистом у відповідності до вимог чинного трудового законодавства. Зважаючи на вищевикладене, допуск до роботи працівника, який в розумінні законодавства не є стажером, було кваліфіковано інспектором як фактичний допуск до роботи без укладення трудового договору та повідомлення ДПС про прийняття працівників на роботу.

У додаткових поясненнях (а.с.72-73) позивач вказує, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, було визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», якою, серед іншого, внесено зміни до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі Порядок №509), в тому числі в частині можливості накладати штрафи на підставі акт перевірки ДПС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

З огляду на прийняття вказаного судового рішення позивач вважає, що підлягають застосуванню попередні норми Порядку №509, згідно з якими накладення штрафу можливе лише на підставі акта документальної виїзної перевірки ДПС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю, а не акта фактичної перевірки, що має місце в спірних правовідносинах.

На думку позивача, докази, відображені в акті фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області, є недопустимими.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Суд встановив, що 15.06.2023 на підставі наказу від 15.06.2023 №1191-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » та направлень на перевірку від 15.06.2023 №№1778, 1789 ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , за наслідками якої складено акт фактичної перевірки від 15.06.2023 №9985/03-20-09-05/ НОМЕР_1 (а.с.40-42).

Перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог статті 24 Кодексу законів про працю України.

Копії матеріалів перевірки були скеровані ГУ ДПС у Волинській області на адресу Управління згідно з супровідним листом від 19.06.2023 №4077/03-20-07-05-05 для розгляду та вжиття відповідних заходів (а.с.39).

25.07.2023 відповідач прийняв рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ЗХ/ВО/ДПС-9985/03-20-07-05/ НОМЕР_1 , яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 31.07.2023 (а.с.9).

Розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області, у ході якого виявлені порушення законодавства про працю, постановою заступника начальника Управління від 31.07.2023 №3Х/ВО/9985/03-20-07-05/-ФС на позивача накладено штраф в сумі 67000,00 грн (а.с.10-11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог частини першої статті 259 КЗпП України постановою від 21.08.2019 №823 (далі Постанова №823) Кабінет Міністрів України затвердив Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначав процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі №640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021, було визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю».

Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю чинним законодавством не визначений.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпунктом 4 пункту 4 цього Положення передбачено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є міжрегіональним територіальним органом Державної служби з питань праці, яке утворене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 №14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці».

Отже, відповідач є уповноваженим суб`єктом здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання законодавства про працю.

У статті 1 Закону України «Про охорону праці» визначено, що працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.09.2019 у справі №480/4515/18, від 26.09.2019 у справі №0440/5828/18, від 24.01.2023 у справі №580/3948/19.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).

За правилами, визначеними у статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Таким чином, підставою для застосування до фізичної особи-підприємця штрафу на підставі статті 265 КЗпП України є фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок №509), згідно з пунктом 1 якого цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами третьою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Пунктом 1 Порядку №509 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

В силу вимог абзацу другого пункту 2 Порядку №509 (в редакції Постанови №823) штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Таким чином, Порядком №509 в редакції Постанови №823 було визначено, що будь-який акт перевірки податкового органу є підставою для накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю в разі встановлення такого порушення в ході перевірки.

Водночас, оскільки Постанова №823 визнана судом протиправною та нечинною, тому з дня набрання законної сили рішенням у справі №640/17424/19 (14.09.2021) діє редакція абзацу другого пункту 2 Порядку №509 до змін, внесених Постановою №823.

Так, відповідно до абзацу другого пункту 2 Порядку №509 (в редакції до внесених Постановою №823 змін) штрафи можуть бути накладені на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Отже, чинними на момент прийняття спірного рішення нормами Порядку №509 передбачено, що лише акт документальної виїзної перевірки податкового органу, в якому зафіксовані порушення вимог законодавства про працю, може бути підставою для застосування до суб`єкта господарювання штрафу згідно із статтею 265 КЗпП України.

Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача про те, що акт фактичної перевірки в даному випадку є недопустимим доказом, враховуючи наступне.

Поняття допустимості доказів наведено у статті 74 КАС України, за правила якої суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Отже, як під час документальної виїзної перевірки, так і під час фактичної перевірки контролюючий орган вправі перевіряти дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.6 статті 80 ПК України передбачено, що під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з`ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з`ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Як слідує з наказу ГУ ДПС у Волинській області від 15.06.2023 №1191-п «Про проведення фактичної перевірки СГ ОСОБА_1 » (а.с.42), предметом фактичної перевірки було також дотримання суб`єктом господарювання вимог Кодексу законів про працю України

Таким чином, акт фактичної перевірки, в ході якої проведено перевірку дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), є допустимим доказом, позаяк одержаний з дотриманням порядку, встановленого законом.

Перевіряючи наявність підстав для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності за допуск працівника без укладення трудового договору згідно з оскаржуваною постановою, суд зазначає наступне.

З акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Волинській області від 15.06.2023 №9985/03-20-09-05/ НОМЕР_1 (а.с.40-42) слідує, що з особою, яка провела розрахункову операцію - ОСОБА_2 , не пред`явлено трудового договору про працевлаштування, ні наказу, ні повідомлення про працевлаштування до органу податкової служби. У висновках акта перевірки зазначено про порушення позивачем вимог статті 24 КЗпП України.

У поясненнях від 15.06.2023, відібраних в ході фактичної перевірки у ОСОБА_2 , остання зазначила, що підмінила напарницю, так як вона відлучилась за сімейними обставинами. Будь-яким кодуванням підакцизною групою не займається. Заробітної плати в ОСОБА_1 не отримувала, так як оформлятись буде пізніше, знаходиться на стажуванні (а.с.43).

Отже, в наданих поясненнях ОСОБА_2 підтвердила той факт, що вона стажується у ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про зайнятість населення» з метою набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов`язків, удосконалення професійних знань, навичок та умінь, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетентностей здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, які здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем кваліфікованого робітника, спеціальність за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, освітньо-професійний ступінь фахового молодшого бакалавра, ступені вищої освіти молодшого бакалавра або бакалавра та продовжують здобувати освіту на наступному рівні освіти, мають право у вільний від навчання час проходити стажування за професією (спеціальністю), за якою здобувається освіта, у роботодавця на умовах, визначених договором про стажування, строк якого не може перевищувати шести місяців.

У разі якщо в період стажування особа, зазначена у частині першій цієї статті, виконує професійні роботи, роботодавець за всі роботи, виконані відповідно до наданих завдань, здійснює виплату їй заробітної плати згідно з установленими системами оплати праці за нормами, розцінками, ставками (окладами) з урахуванням коефіцієнтів, доплат і надбавок. Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки (за наявності), яка в разі відсутності на вимогу працівника оформлюється згідно із законодавством.

Відомості про проходження стажування вносяться до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в порядку, встановленому Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціального захисту населення.

Порядок укладення договору про стажування та типова форма договору про стажування затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок укладення договору про стажування здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти у роботодавця і Типової форми договору про стажування здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти у роботодавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2013 №20 (далі Порядок №20).

Відповідно до пункту 11 Порядку №20 договір про стажування укладають роботодавець та стажист (у разі досягнення ним повноліття) або його батьки, інші законні представники. Договір про стажування укладається у двох примірниках, один з яких зберігається у роботодавця, другий - у стажиста або його батьків, інших законних представників.

Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки (за наявності), яка в разі відсутності на вимогу працівника оформлюється згідно із законодавством. Відомості про проходження стажування вносяться до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування в порядку, встановленому Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики (пункт 13 Порядку №20).

Таким чином, будь-яке стажування працівника на роботі повинно оформлятись шляхом укладення відповідного договору із внесенням про це запису до трудової книжки.

Проте ФОП ОСОБА_1 ні під час проведення фактичної перевірки, ні в процесі розгляду справи про накладення штрафу, ні до суду не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо укладення із ОСОБА_2 договору про стажування чи будь-яких інших документів, що підтверджують врегулювання відносин між роботодавцем і стажистом відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту, яке позивач подала до контролюючого органу 15.06.2023, ОСОБА_2 прийнята на роботу з 16.06.2023 (а.с.16-17).

Отже, 15.06.2023 ОСОБА_2 не була офіційно працевлаштована позивачем, а тому остання допустила порушення частини третьої статті 24 КЗпП України (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №817/2331/16, від 30.09.2020 у справі №540/635/19, від 20.01.2023 у справі №560/4295/18.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що ОСОБА_2 15.06.2023 знаходилась в магазині з метою повчитись специфіці роботи без допуску до роботи, оскільки такі спростовуються поясненнями ОСОБА_2 про проходження нею стажування та виконанням функцій продавця, що зафіксовано під час фактичної перевірки (проведення розрахункової операції через РРО).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів належними та допустимими доказами наявність в діях ФОП ОСОБА_1 порушень вимог законодавства про працю та дійшов правильного висновку, що за допущені порушення позивач має нести встановлену законом відповідальність у вигляді штрафу.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірна постанова Управління про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 31.07.2023 №3Х/ВО/9985/03-20-07-05/-ФС є законною та обґрунтованою, з огляду на що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Кодексу законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій