Справа № 420/22942/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі «Електронний суд» 01.09.2023 року) до Військової частини НОМЕР_2 , в якій представник позивача просить суд:

поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із даним позовом;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.01.2023 по 02.02.2023, з 15.02.2023 по 30.04.2023 та з 01.05.2023 по 31.05.2023 в розрахунку до 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.01.2023 по 02.02.2023 у сумі 107 142,86 грн., з 15.02.2023 по 30.04.2023 у сумі 250 000,00 грн. та з 01.05.2023 по 31.05.2023 у сумі 100 000,00 грн., а разом за ці періоди до виплати - 457 142,86 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 06.09.2023 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду з позовом; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України.

Ухвалою суду від 01.02.2024 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_2 про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має військове звання штаб-сержанта та займає посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії начальника відділення прикордонних катерів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ). З початку повномасштабного вторгнення росії на територію України позивач бере безпосередню участь у бойових діях, забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання на лінії бойового зіткнення з противником у складі органу (підрозділу, у тому числі зведеного) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони в операційній зоні оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зокрема, в наступні періоди: з 01.01.2023 по 02.02.2023, з 15.02.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023 рр., що підтверджується поданими доказами. З огляду на це, сторона позивача вважає, що за вказані періоди позивач має право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн. в розрахунок на місяць пропорційно часу його участі у бойових діях та заходах забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у загальному розмірі 457 142,86 грн.

Однак, представник позивача стверджує, що відповідачем порушено соціальні права позивача як військовослужбовця, оскільки належні грошові кошти додаткової винагороди йому не було нараховано та виплачено, що протирічить наявному законодавству, яке регулює спірні правовідносини. Тому, вказана бездіяльність відповідача змушує ОСОБА_1 звернутися до суду із даним позовом.

Відповідач з позовом не погодився та у відзиві на позовну заяву зазначив, що згідно інформації, яка міститься у біографічній довідці штаб-сержанта ОСОБА_1 , останній проходить військову службу в Державній прикордонній службі України з 20.06.2014 року. Безпосередньо з 29.08.2022 року позивач проходить військову службу в НОМЕР_4 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (в.ч. 2161) на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії начальника відділення прикордонних катерів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б).

Відповідач звертав увагу, що відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 № 26, від 14.02.2023 № 35, від 01.03.2023 № 52, від 01.04.2023 № 89, від 01.05.2023 № 111, від 01.06.2023 № 147 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій», правобережна частина Херсонської області та міста Херсон не входила до районів ведення воєнних (бойових) дій і відповідно місця тимчасової дислокації особового складу управління та підрозділів охорони кордону НОМЕР_4 прикордонного загону ДПСУ (в.ч. 2161), які знаходились на території Херсонської області на правому березі річки Дніпро. Тобто майже всі військовослужбовці НОМЕР_4 прикордонного загону перебували та виконували завдання поза межами зазначених у вказаних наказах районах, окрім окремих підрозділів, які вибували для виконання бойових завдань на Лівий (Окупований) берег річки Дніпро, які встановленим порядком та пропорційно отримали збільшену додаткову винагороду.

Представник відповідача наголошував, що позивач за період часу, вказаного в межах позовних вимог, а саме з 01.01.2023 по 31.05.2023 перебував у районах ведення бойових дій та отримав збільшену до 100 000 гривень додаткову грошову винагороду за 12 днів, а саме за період виконання бойових завдань та перебування безпосередньо в районах ведення бойових дій за період з 05.04.2023 по 28.04.2023 та за період з 29.04.2023 по 04.05.2023.

За вищенаведених обставин, представник відповідача вважає, що позивач отримав усі належні йому виплати відповідно до вимог чинного законодавства та жодного порушення його прав зі сторони відповідача не відбулося.

В контексті спірних правовідносин відповідач стверджує, що однією із основних умов отримання військовослужбовцями всіх військових формувань збільшеного до 100 000 гривень розміру додаткової грошової винагороди є факт/умова перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій та до вказаної території не відноситься частина Херсонської області та безпосередньо місто Херсон.

Додатково представник відповідача доводить, що наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.03.2022 № 164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» був скасований ще 30.07.2023 року та фактично втратив чинність у зв`язку із прийняттям нового наказу від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ.

Поряд з цим, згідно чинного законодавства факт перебування у районах ведення воєнних (бойових) діях може бути підтверджений бойовим наказом (бойовим розпорядженням), журналом бойових дій або бойовим донесенням, або постовою відомістю під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад чи копії або витяги з них, рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях або заходах у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Однак, позивач жодного належного доказу на підтвердження своїх аргументів не надав, що слід кваліфікувати як недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Також, в прохальній частині відзиву на позовну заяву відповідач просить суд окрім іншого залишити позовну заяву без розгляду та проводити розгляд справи за участі сторін.

03 жовтня 2023 року від представника позивача (через систему «Електронний суд») надійшла відповідь на відзив, у якій зазначалося, що із змісту абз. 1 п. 1 постанови КМУ № 168 вбачається, що в період дії воєнного стану військовослужбовці Державної прикордонної служби мають право на отримання додаткової винагороди до 100 000 грн. у двох випадках, а саме: у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів.

Крім того, представник позивача вважає, що постанова № 168 не містить жодного посилання на те, що для здійснення виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., Головнокомандувач Збройних Сил України своїми рішеннями (наказами, директивами тощо) визначає райони здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. При цьому, як вбачається із правової позиції позивача, то наведені ним накази Головнокомандувача ЗСУ жодного відношення до постанови № 168 не мають, їх не видано на виконання вимог постанови № 168, а видано з метою забезпечення належної організації відбиття збройної агресії.

Сторона позивача вважає, що з огляду на характер виконуваних завдань, а також місця їх виконання позивач набув право на отримання додаткової винагороди до 100 000 грн. пропорційно участі у визначених заходах.

Особливу увагу представник позивача звертає на те, що у витягах із довідок є посилання на всі документи, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у воєнних (бойових) діях або заходах, відповідач дійсність цих доказів чи їх правомірність не заперечує, навіть надає витяги з деяких з них.

22 січня 2024 року від сторони позивача до суду надійшло клопотання про залучення до справи додаткових доказів.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 з 29.08.2022 року обіймає посаду інспектора прикордонної служби 1 категорії начальника відділення прикордонних катерів відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ти Б) НОМЕР_4 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Довідкою НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) від 25 серпня 2023 року № 1351 підтверджено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 з 29 серпня 2022 року по дату видачі довідки.

Згідно витягу з довідки військової частини НОМЕР_5 від 16.05.2023 року № 1871 штаб-сержант ОСОБА_1 брав безпосередню участь у період з 01.01.2023 по 02.02.2023 року та з 15.02.2023 по 30.04.2023 року в бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойове (спеціальне) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони до батальйону включно в операційній зоні оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Підстава: бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.03.2022 № 323т, бойове розпорядження оперативного угруповування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 19.11.2022 № 29дск, від 26.11.2022 № 320дск, від 14.01.2023 № 1548дск, від 22.02.2023 №2497дск, від 18.03.2023 №3024т, від 30.03.2023 № 3318т, журнал бойових дій від 01.01.2023 № 6/98дск, рапорт начальника НОМЕР_4 прикордонного загону про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (вхідний від 12.05.2023 № 1915).

Дана довідка є підставою для включення до проєкту наказу про виплату додаткової грошової винагороди під час дії воєнного стану.

Згідно витягу з довідки військової частини НОМЕР_5 від 12.06.2023 року № 2/2229 штаб-сержант ОСОБА_1 брав безпосередню участь у період з 01.05.2023 по 31.05.2023 року в бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойове (спеціальне) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони до батальйону включно в операційній зоні оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Підстава: бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.03.2022 № 323т, бойове розпорядження оперативного угруповування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 19.11.2022 № 29дск, від 26.11.2022 № 320дск, від 14.01.2023 № 1548дск, від 22.02.2023 №2497дск, від 18.03.2023 №3024т, від 30.03.2023 № 3318т, журнал бойових дій від 01.01.2023 № 6/98дск, рапорт начальника НОМЕР_4 прикордонного загону про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (вхідний від 07.06.2023 № 2337).

Дана довідка є підставою для включення до проєкту наказу про виплату додаткової грошової винагороди під час дії воєнного стану.

Згідно виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що позивачу виплачено наступні суми грошового забезпечення за період з 01.01.2023-23.08.2023 року: 15 735,57 грн. (дата зарахування: 17.01.2023), 68950 грн. (дата зарахування: 23.01.2023), 29550 грн. (дата зарахування: 09.02.2023), 24405,54 грн. (дата зарахування: 14.02.2023), 41 291, 28 грн. (дата зарахування: 15.03.2023), 24405,54 грн. (дата зарахування: 14.04.2023), 33 998,39 грн. (дата зарахування: 26.04.2023), 24405,54 грн. (дата зарахування: 28.04.2023), 53 955, 54 грн. (16.05.2023), 53955,54 грн. (дата зарахування: 17.06.2023), 1 403,63 грн. (дата зарахування: 29.06.2023), 24 405,54 грн. (дата зарахування: 14.07.2023), 24 405,54 грн. (дата зарахування: 14.08.2023).

Відповідач вказує, що за період з 01.01.2023 року по 31.05.2023 року позивач у зв`язку з перебуванням у районі ведення бойових дій отримав спірну доплату за період з 05.04.2023 року по 28.04.2023 року та з 29.04.2023 року по 04.05.2023 року у сумі 27548,39грн., а саме за час безпосереднього перебування в районі ведення бойових дій, тобто на лівому березі річки Дніпро, відповідні кошти йому були виплачені.

Натомість позивач вважає, що увесь спірний період здійснював заходи із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі збройної агресії, тому набув право на отримання спірної додаткової винагороди за увесь спірний період

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди в належному розмірі, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Стосовно клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд його відхиляє у зв`язку із тим, що жодної обставини, передбаченої для залишення позовної заяви без розгляду відповідачем не наведено. Більш того, суд при вирішенні цього клопотання враховує ту обставину, що ухвалою суду від 06.09.2023 року позивачу строк звернення до суду із даним позовом було поновлено, а відповідачем не спростовано поважності причин, які слугували для поновлення процесуального строку.

Щодо клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, то суд його задовольняє та при вирішенні адміністративної справи надасть сукупну процесуальну оцінку всім доказам по справі, що мають відношення до предмету доказування.

Що ж стосується спірних правовідносин по суті, то при розгляді публічно-правового спору суд керується наступним.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону № 2232-XII).

В силу статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно пункту першого статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до пунктів другого, третього статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ №704), яка набрала чинності з 01.03.2018.

Пунктом 2 Постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 8 Постанови КМУ №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

На виконання Постанови КМУ №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 8 розділу I Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено:

ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб;

військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023 та наразі воєнний стан продовжує свою дію.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі Постанова №168).

Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №217, від 22 березня 2022 року №350, від 01 квітня 2022 року №400, від 07 липня 2022 року №793, при цьому вказані зміни застосовувались з 24 лютого 2022 року, та постановами від 01 липня 2022 року №754, які (зміни) застосовуються з 01.06.2022 року та постановою від 08 жовтня 2022 року №1146, які застосовуються з 01.09.2022 року, від 20 січня 2023 року № 43, які застосовуються з 21.01.2023 року.

Отже, із зазначених норм пункту 1 Постанови КМУ №168 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), суд робить висновок, що право на додаткову винагороду у розмірі до 100000,00 грн. мають перелічені у такому пункті особи у двох окремих випадках: якщо вони беруть безпосередню участь у бойових діях; якщо вони забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби).

З витягу із журналів бойових дій відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 25.02.2022 № 6/98-ДСК том 1, від 20.08.2022 № 6-98-ДСК том 2, від 01.01.2023 № 6/98-ДСК, від 08.08.2023 №6/98-ДСК штаб-сержант ОСОБА_1 виконував наступні завдання у вказаних районах:

1) в період з 30.11.2022 по 16.02.2023 відповідно до бойового розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону № 36-Р (гриф) від 27.11.2022, останній зі штатною зброєю, виконував завдання щодо реагування на можливі загрози та подальшого їх ефективного виконання завдань. Висвітлення надводної обстановки, недопущення висадки десанту противника. Організація служби на постах спостереження безпосередньо в населеному пункту смт. Білозірка, Херсонської області.

2) в період з 17.02.2023 по 29.03.2023 відповідно до бойового розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону № 36-Р (гриф) від 27.11.2022, останній зі штатною зброєю, виконував завдання щодо реагування на можливі загрози та подальшого їх ефективного виконання завдань. Висвітлення надводної обстановки, недопущення висадки десанту противника. Організація служби на постах спостереження безпосередньо в населеному пункту смт. Білозірка, Херсонської області.

3) в період з 30.03.2023 по 04.04.2023 відповідно до бойового розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону № 133-Р (гриф) від 29.03.2023, останній зі штатною зброєю, запобігав вогневому впливу та корегуванню вогню противника по місту Херсон, недопущення раптових дій противника у напрямку Олешки-Херсон на нарощування зусиль у проведенні розвідувально-пошукових дій 131 ОРБ у районі «Дачі» острова Круглик на лівому березі річки Дніпро, район «Дачі» Херсонської області.

4) в період з 05.04.2023 по 28.04.2023 відповідно до бойового розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону № 36-Р (гриф) від 27.11.2022, останній зі штатною зброєю, виконував завдання щодо реагування на можливі загрози та подальшого їх ефективного виконання завдань. Висвітлення надводної обстановки, недопущення висадки десанту противника. Організація служби на постах спостереження безпосередньо в населеному пункту смт. Білозірка, Херсонської області.

5) в період з 29.04.2023 по 04.05.2023 відповідно до бойового розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону № 164-Р (гриф) від 28.04.2023, останній зі штатною зброєю виконував завдання щодо запобігання вогневому впливу та корегуванню вогню противника по місту Херсон, недопущення раптових дій противника у напрямку Олешки-Херсон та нарощування зусиль у проведенні розвідувально-пошукових дій 131 ОРБ у районі «Дачі» острова Круглик.

6) в період з 05.05.2023 по 02.06.2023 відповідно до бойового розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону № 36-Р (гриф) від 27.11.2022, останній зі штатною зброєю, виконував завдання щодо реагування на можливі загрози та подальшого їх ефективного виконання завдань. Висвітлення надводної обстановки, недопущення висадки десанту противника. Організація служби на постах спостереження безпосередньо в населеному пункту смт. Білозірка, Херсонської області.

Згідно розрахункових листів ОСОБА_1 за січень 2023 року позивачу нараховано та виплачено додаткової винагороди 70 000 грн., за лютий 2023 року 30 000 грн., за березень 2023 року 17 142,88 грн., за квітень 2023 року 34516,13 грн., за травень 2023 року 30 000 грн.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин та беручи до уваги правове регулювання спірних правовідносин суд робить висновок, що за спірний період позивач мав право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн. гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах, оскільки позивачем доведено наявність умов, за яких він має право претендувати на збільшену додаткову грошову винагороду.

Поряд з цим суд враховує, що відповідачем не спростовано та фактично не оспорюються зазначені відомості у витягах з довідок, які надані до суду та при цьому військова частина із наданого витягу з журналу бойових дій додатково підтверджує обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Суд критично оцінює доводи відповідача, що ОСОБА_1 не надав належних доказів наявності у нього права на отримання збільшеної додаткової винагороди у спірний період, оскільки витяги з довідок містять чітку інформацію, на підставі яких саме військових рішень та наказів позивач виконував ті чи інші завдання, які на думку суду, з огляду на характер військової служби та дії воєнного стану, а також території перебування позивача є свідченням забезпечення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Більш того, у наданих витягах окремо зазначено, що такі завдання є підставою для включення до проєкту наказу про виплату додаткової грошової винагороди під час дії воєнного стану. При цьому, відповідач не заперечує щодо достовірності інформації, зазначеної у довідках, як і не спростовує обставин їх видання.

Суд приймає до уваги доводи відповідача, що наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 31.03.2022 № 164-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» втратив свою чинність у зв`язку із прийняттям нового наказу від 30.07.2022 № 392/0/81-22-АГ, але поряд з цим суд вважає, що до спірних правовідносин це не має вирішального правового значення з тих підстав, що фактично відповідач просить застосувати положення наказу в частині документального підтвердження наявності у позивача права на отримання спірної додаткової винагороди та в свою чергу, як встановлено судом, такі докази наявні в матеріалах справи. Більш того, при наданні відзиву на позовну заяву відповідачем надано витяг із журналів бойових дій відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 25.02.2022 № 6/98-ДСК том 1, від 20.08.2022 № 6-98-ДСК том 2, від 01.01.2023 № 6/98-ДСК, від 08.08.2023 № 6/98-ДСК. З огляду на це, на думку суду, такі доводи відповідача є необґрунтованими, а тому при розгляді справи судом до уваги не приймаються.

Окрім цього, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що позивач не набув права на отримання збільшеної грошової допомоги, оскільки правобережна частина Херсонської області та міста Херсон згідно наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 № 26, від 14.02.2023 № 35, від 01.03.2023 № 52, від 01.04.2023 № 89, від 01.05.2023 № 111, від 01.06.2023 № 147 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» не входили до районів ведення воєнних (бойових) дій. Помилковість таких доводів сторони відповідача полягає у тому, що факти, з якими Постанова КМУ № 168 пов`язує наявність у військовослужбовця права на отримання збільшеної додаткової винагороди знайшли своє підтвердження, а сама Постанова КМУ № 168 не містить будь-якої бланкетної норми в частині того, що визначення районів ведення бойових дій для нарахування та виплати збільшеної додаткової винагороди відбувається на підставі відповідних наказів. По-друге, вищезгадані накази Головнокомандувача Збройних Сил України не видавалися на реалізацію положення Постанови КМУ № 168, а фактично за своїм призначенням спрямовані на реалізацію військових цілей військовим командуванням й уточнення територій, які потребують особливої уваги та потрібні для планування захисту національних інтересів.

Таким чином, суд робить висновок, що при вирішення цієї адміністративної справи врахування наказів Головнокомандувача Збройних Сил України призведе до нівелювання права позивача на отримання збільшеної додаткової винагороди, оскільки жоден нормативно-правовий акт, який є застосований до спірних правовідносин, не містить будь-якого посилання, що при визначенні права на отримання такої винагороди військова частина має керуватися наказами Головнокомандувача Збройних Сил України, які визначають райони ведення воєнних бойових дій. В іншому випадку порушиться принцип правової визначеності у діяльності держави, визначений ч. 2 ст. 19 Конституції України, що не узгоджується із принципами діяльності України як демократичної, соціальної та правової держави.

З урахуванням вищенаведеного, суд робить висновок, що у даному випадку позов є обґрунтованим частково, оскільки під час розгляду адміністративної справи доводи позивача знайшли своє підтвердження, а відповідачем не доведено правомірність обрахунку додаткової винагороди ОСОБА_1 за спірний період.

Що ж стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у загальному розмірі 457 142,86 грн., то суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні цієї позовної вимоги, оскільки саме відповідач уповноважений здійснювати обрахунок повивачу як військовослужбовцю його грошового забезпечення, в тому числі й додаткової винагороди, а суд не може перебирати на себе повноваження суб`єкта владних повноважень. До того ж, заявлена сума до стягнення не враховує вже раніше нараховані та виплачені кошти позивачу в якості додаткової винагороди, що не спростовано позивачем.

Суд враховує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, суд вважає, що достатнім та ефективним способом судового захисту прав позивача у даному випадку буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.01.2023 року по 02.02.2023 року, з 15.02.2023 року по 30.04.2023 року та з 01.05.2023 року по 31.05.2023 року в розрахунку до 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням раніше виплачених сум такої винагороди.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у спосіб:

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.01.2023 року по 02.02.2023 року, з 15.02.2023 року по 30.04.2023 року та з 01.05.2023 року по 31.05.2023 року в розрахунку до 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.01.2023 року по 02.02.2023 року, з 15.02.2023 року по 30.04.2023 року та з 01.05.2023 року по 31.05.2023 року з розрахунку до 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням раніше виплачених сум такої винагороди.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні,

постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстав для розподілу судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.01.2023 року по 02.02.2023 року, з 15.02.2023 року по 30.04.2023 року та з 01.05.2023 року по 31.05.2023 року в розрахунку до 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) додаткову винагороду, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 01.01.2023 року по 02.02.2023 року, з 15.02.2023 року по 30.04.2023 року та з 01.05.2023 року по 31.05.2023 року з розрахунку до 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням раніше виплачених сум такої винагороди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян