Справа № 280/8990/23
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

06 лютого 2024 року Справа № 280/8990/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації вартості речового майна, -

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які полягають у не здійсненні виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178;

- стягнути з Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, в розмірі 29 181,21 грн (двадцять дев`ять тисяч сто вісімдесят одна гривня двадцять одна копійка).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він звільнився з військової служби. Однак при звільненні не отримав грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане ним під час проходження військової служби. Хоча, відповідачем і видана відповідна довідка, в якій зазначена вартість речового майна у розмірі 29 181,21 грн, але в добровільному порядку розрахунок та виплати не проведені. Позивач вважає, що такою бездіяльністю відповідач порушує його законні права та інтереси, тому й змушений звернутись до суду з позовною заявою про захист своїх прав.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/8990/23 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

01 листопада 2023 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації вартості речевого майна - залишено без руху.

03 листопада 2023 року за вх. № 48911 від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків шляхом надсилання позовної заяви та копій доданих документів Запорізькому обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки з урахуванням положень статті 44 КАС України.

Ухвалою суду від 06.11.2023 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідачем в порядку ст. 162 КАС України та у встановлений строк судом, відзив на позовну заяву не надав, про причини чи підстави не надання суд не повідомив. Клопотань заяв до суду від відповідача не надходило.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин кваліфікується судом як визнання позову.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 4 статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, має ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією паспорту НОМЕР_2 виданого органом 2312 від 25.08.2020, та Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання. Має статус учасника бойових дій , що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 28.08.2019.

Відповідно до відомостей, що містяться у військовому квитку серія НОМЕР_4 виданого Комунарським військовим комісаріатом Запорізької області від 13.11.2015 ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та проходив службу у військових підрозділах ЗСУ. Останнім місцем служби є Запорізький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Запоріжжя. Копія військового квитка міститься в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до витягу з наказу начальник начальника Запорізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 25.09.2023 № 271 встановлено, що «Молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_2 , начальника групи зв`язку Запорізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Запоріжжя, звільненого наказом начальника Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 23 червня 2023 року № 54-РС відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу У ЗАПАС ЗА ПІДПУНКТОМ г через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років, вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Запорізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Запоріжжя.

Виплатити щомісячну премію за особистий внесок в загальні результати служби в розмірі 492% місячного грошового - забезпечення, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% місячного грошового забезпечення з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 25 вересня 2023 року.

Вислуга років у Збройних Силах України станом на 25 вересня 2023 року становить: календарна - 06 років 05 місяців 12 днів; пільгова - 04 років 09 місяців 00 днів; загальна - 11 років 02 місяці 12 днів.

Щорічна основна відпустка за 2021 рік у кількості 30 діб використана у кількості 20 діб.

Щорічна основна відпустка за 2022 рік у кількості 30 діб не використана.

Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана.

Відповідно до пункту 31.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року № 260 виплатити грошову компенсацію за 10 (десять) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2021 рік, за 30 (тридцять) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки, за 2022 рік та за 20 (двадцять) календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік.

Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, тривалістю 14 календарних днів за 2019, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки не надавалась. Виплатити грошову компенсацію за невикористані 70 (сімдесят) календарних днів згідно з пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 рокуВідповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністром оборони України від 07.06.2018 № 260 грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік отримав (наказ начальника Запорізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 14.08.2023 № 266).

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, за 2023 рік не отримував.

Відповідно до порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 та довідки про вартість речового майна, що належить до видачі № 3 від 25.09.2023 виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно у розмірі 29181 (двадцять дев`ять тисяч сто вісімдесят одна) гривня 21 (двадцять одна) копійка.

Військові перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім`ї та перевезення домашніх речей не видавались.

Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався.

На обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов при Запорізькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки не перебуває.

Підстава: витяг із наказу начальника Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по особовому складу) від 23 червня 2023 року № 54-РС Вх. № 717/ЖП від 24.09.2023, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі молодшому сержанту ОСОБА_1 № 3 від 25.09.2023, рапорт молодшого сержанта ОСОБА_1 від 25.09.2023 Вх. № 719/ЖП/15, припис від 25.09.2023 Вих. № К/8156….» Копія витягу з наказу міститься в матеріалах справи.

Також, позивачем до позовної заяви додана копія довідки про вартість речового майна, що належить до видачі молодшому сержанту ОСОБА_1 № 3 від 25.09.2023, яка свідчить про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу в сумі 29 181,21 грн.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, яка полягає у не виплаті грошових коштів за вартість речового майна, що призводить до порушення його конституційних прав, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються законами України та підзаконними нормативними актами.

Таким чином, надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18 (адміністративне провадження № К/9901/24531/19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 стаття 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Тому, оскільки спеціальним законодавством у сфері проходження військової служби не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців, суд вважає, що застосуванню підлягають положення трудового законодавства, якими такі питання врегульовані.

До такого ж висновку прийшов Верховний Суд, який викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 825/598/17 (провадження № К/9901/23837/18), в якому зазначено, що враховуючи те, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум при звільненні з військової служби, керуючись метою забезпечення рівності прав у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Таким чином, суд зазначає , що відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Що ж до позовних вимог цієї справи, то відповідно до положень абзацу другого пункту 1 статті 91 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), в редакції, яка діяла під час виникнення спірних правовідносин, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок № 178).

Тому, відповідно до п. 3, 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Постанова № 178 не містить обмежень для виплати грошової компенсації в залежності від підстав звільнення з військової служби.

Пункт 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як встановлено судом, в матеріалах справи міститься довідка про вартість речового майна, що належить до видачі молодшому сержанту ОСОБА_1 № 3 від 25.09.2023 на суму 29 181,21 грн.

Суд зазначає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Позивачем поданий відповідний рапорт відповідачу 25.09.2023 Вх. № 719/ЖП/15, про що зазначено у витязі з наказу начальника Запорізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 25.09.2023 № 271.

Суд вказує, що застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Таким чином військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29.08.2019 у справі № 2040/7697/18 (адміністративне провадження № К/9901/16211/19) та у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 825/1571/16 (адміністративне провадження № К/9901/24561/18).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для отримання позивачем грошової компенсації вартості не отриманого речового майна.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На думку суду, в даній справі, відповідачем не доведено правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваної бездіяльності на відповідність наведеним вище критеріям, не виходячи з межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, правових висновків Верховного Суду, матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, однак, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий Збір» у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 2, 86, 94, 159-163, 167, 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, провулок Тихий, буд. 7, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які полягають у не здійсненні виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178.

Стягнути з Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, в розмірі 29 181,21 грн (двадцять дев`ять тисяч сто вісімдесят одна гривня двадцять одна копійка).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 06 лютого 2024 року.

Суддя Р.В. Сацький