Справа № 200/133/24
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року Справа№200/133/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалової Т.О., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 11.10.2023 № 33 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03.10.2023 відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції яка була чинна до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, із зарахуванням періоду роботи з 01.07.2020 по 03.10.2023 до страхового стажу; періодів роботи: з 01.11.2001 по 31.12.2003, з 01.07.2017 по 03.10.2023 до пільгового стажу роботи за Списком № 2.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 03.10.2023 вона, після досягнення 53-річного віку, звернулася до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

11.10.2023 Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області) прийняло рішення № 33, яким відмовило в призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням заявницею пенсійного віку 55 років та відсутністю страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачка наполягала, що має право на пенсію відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, оскільки досягла 50 років та мала необхідні 20 років страхового та 10 років пільгового стажу. Вказувала на те, що пенсійний орган протиправно збільшив віковий ценз для призначення пенсії на підставі п. 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 до 55 років.

Крім того, позивачка зазначила, що позивачем протиправно не зараховано періоди її роботи з 01.07.2020 по 03.10.2023 до страхового стажу; періоди роботи: з 01.11.2001 по 31.12.2003, з 01.07.2017 по 03.10.2023 до пільгового стажу роботи за Списком № 2.

Вважаючи це рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Відповідач заперечуючи проти позову, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 03.10.2023 ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. На момент звернення позивачці виповнилося 53 роки. Страховий стаж 31 рік 04 місяці 09 днів. Стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, 14 років 04 місяці 19 днів.

Відповідач доводить, що при вирішенні питання про наявність у позивачки права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 належить застосовувати статтю 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058.

Щодо застосування п. «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 в редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Рішення КСУ № 1-р/2020 відповідач зазначив таке.

Рішення КСУ № 1-р/2020 стосувалось змін, внесених Законом № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 є пріоритетним над іншими законами у сфері пенсійного забезпечення. Жодних рішень щодо неконституційності статті 114 вказаного Закону Конституційним Судом України не приймалось. Підсумовуючи викладене, відповідач наголошував, що висновки позивачки щодо чинності станом на час вирішення цієї справи положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та можливості його застосування є необґрунтованими.

Крім того, відповідач зазначив, що до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, позивачці не враховано період роботи з 01.11.2001 по 31.12.2003 згідно з пільговою довідкою №1-1161 від 03.10.2023, оскільки посада «машиніст підіймальної машини поверхні електромеханічної служби» відсутня у виписці з наказу №671а від 20.08.1999 про підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2. Крім того в пільговій довідці не наведено посилання на розділ, підрозділ Списку згідно Постанови Кабінету Міністрів України. Також до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, не враховано період роботи з 29.01.2017 по 03.10.2023, оскільки відсутня інформація про проведення чергової атестації робочих місць на підприємстві, а також, починаючи з 01.07.2020, відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До страхового стажу враховано всі періоди згідно наданих документів.

На підставі викладеного, просила відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 січня 2024 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим від.міл. м. Українська Селидівського МВУМВС України у Донецькій області 07.08.1998р.

03.10.2023 позивачка звернулась до органів Пенсійного фонду України з заявою при призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 11.10.2023 № 33 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з тим, що позивачка не досягла пенсійного віку, встановленого пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У вказаному рішенні зазначено: вік заявниці 53 роки, страховий стаж становить 31 рік 04 місяці 19 днів, пільговий стаж 14 років 04 місяці 19 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності, до пільгового стажу не зараховано період з 01.11.2001 по 31.12.2003, оскільки посада «машиніст підіймальної машини поверхні електромеханічної служби» відсутня у виписці з наказу №671а від 20.08.1999 про підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 та не наведено посилання на розділ, підрозділ Списку згідно Постанови Кабінету Міністрів України. Період роботи з 29.01.2017 по 03.10.2023 не зараховано, оскільки відсутня інформація про проведення чергової атестації робочих місць на підприємстві, а також, починаючи з 01.07.2020, відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У той же час, за оскаржуваним рішенням, до страхового стажу позивачки не зараховано період її роботи з 01.07.2020 по 03.10.2023, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_3 позивачка у спірні періоди працювала у Відокремленому підрозділі «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» машиністом підіймальної машини на поверхні.

Згідно з наказами від 20.08.1999 № 671а; від 09.01.2002 № 24К; від 29.01.2012 № 1-11 ТБ; від 22.02.2017 № 110 «Про продовження терміну дії наказу № 1-11 ТБ від 29.01.2012 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці»; від 29.03.2017 № 155 «Про продовження терміну дії наказу № 1-11 ТБ від 29.01.2012 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці»; від 29.12.2017 № 573 «Про продовження терміну дії наказу № 1-11 ТБ від 29.01.2012 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці»; від 31.12.2018 № 595 «Про продовження терміну дії наказу № 1-11 ТБ від 29.01.2012 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці» проведено атестацію робочих місць у Відокремленому підрозділі «Шахта «Україна» Державного підприємства «Селидіввугілля» та затверджено перелік робочих місць, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Як убачається з виписки з наказу по ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» № 671 а від 20.08.1999, № 2Н-к від 09.01.2002); № 1-4а ОП від 29.01.2007, № 1-11ТБ від 29.01.2012); № 110 від 22.02.2017, № 155 від 29.03.2017, № 573 від 29.12.2017; № 595 від 31.12.2018, № 153 від 29.08.2023 професія - машиніст підіймальної машини поверхні, закріплена за обслуговуванням головної вугільної підіймальної машини підтверджено право на льотне пенсійне забезпечення згідно списку № 2, розділ 1, підрозділ 1.1а за результатами атестації робочих місць.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 03.10.2023 № 1-1161, виданої ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», позивачка у період з 01.11.2001 по 31.12.2003 працювала повний робочий день на підземних роботах та виконувала «Гірничі роботи». «Видобування вугілля підземним способом» на посаді машиніст підіймальної машини поверхні, енергомеханічна служба. З 29.01.2017 по 03.10.2023 працювала повний робочий день на підземних роботах та виконувала «Гірничі роботи». «Видобування вугілля підземним способом» на посаді машиніст підіймальної машини поверхні дільниці підйомних установок та ремонту армування вертикальних стовбурів, закріплена за обслуговуванням головної вугільної підіймальної машини, що передбачена Списком 2, розділ 1, підрозділ 1, код КП, підстава Постанова Кабінету Міністрів України № 461 від 24.06.2016.

В інформаційній базі системи персоніфікованого обліку станом на 18.01.2024 є інформація про спеціальний стаж позивачки за період її роботи в ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля» за кодом підстави «ЗП3013Б1» за період з січня 2010 року по вересень 2023 року включно.

Згідно з Довідником кодів підстав обліку спеціального стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства код підстави «ЗП3013Б1» з 05 листопада 1991 року проставляється працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Відповідно до вищевикладеного, убачається, що основною підставою для прийняття ГУ ПФУ в Тернопільській області відмови у призначенні пільгової пенсії, стала відсутність у позивачки необхідного віку 55 років, який дає право на призначення пільгової пенсії за Списком № 2.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних мотивів.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-ІV).

Законом № 2148-VIII від 03.10.2017 доповнено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Розділом XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян».

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Таким чином, відмова пенсійного органу в призначенні позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням на недосягнення нею віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Позивачка має достатній для призначення пенсії страховий стаж 31 рік 04 місяці 19 днів (при необхідному не менш 25 років), пільговий стаж - 14 років 04 місяці 19 днів (при необхідному не менш 10 років).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачка набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, що обумовлює скасування рішення відповідача та зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 03.10.2023 на підставі пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Застосування такого способу захисту як зобов`язання призначити пенсію не є втручанням суду в дискреційні повноваження пенсійного органу, оскільки помилковий висновок ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо недосягнення позивачкою пенсійного віку був єдиною підставою для відмови в призначення пенсії. Незважаючи на те, що відповідач протиправно не зарахував до страхового і спеціального (пільгового) стажу позивачки певні періоди її роботи, між сторонами немає спору щодо наявності у позивачки необхідного страхового та спеціального (пільгового) стажу, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Покладання на відповідача обов`язку призначити пенсію забезпечує повне та ефективне відновлення конституційного права позивачки на пенсійне забезпечення, узгоджується з приписами частини четвертої статті 245 КАС та висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 240/24/21.

Щодо незарахування до пільгового стажу за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоду роботи з 01.11.2001 по 31.12.2003 за посадою машиніст підіймальної машини поверхні, енергомеханічна служба, суд зазначає наступне.

Відповідачем не зараховано до пільгового стажу вказаний період роботи у зв`язку з відсутністю в наказі посади машиніст підіймальної машини поверхні, енергомеханічна служба та незазначенні розділу, підрозділу списку Постанови КМУ.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ та частини першої статті 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Комплексний аналіз норм Закону №1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1,2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 були затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 та застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03 серпня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, якщо пільгова робота продовжується після 03.08.2016 (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

До періоду роботи позивачки з 01.11.2001 по 31.12.2003 застосовується Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, в якому у розділі 1 (Гірничі роботи), підрозділ 1.1а (гірничі роботи та роботи на поверхні) зазначено посаду машиніст підіймальних машин, без будь-якої класифікації.

Суд зазначає, що відомості про роботу позивачки в якості машиніста підіймальної машини за спірний період містяться в її трудовій книжці, яка, в свою чергу є основним документом підтвердження трудового стажу робітника та у виписці з наказів, де зазначено, що професія машиніст підіймальної машини поверхні, підтверджено право на льотне пенсійне забезпечення згідно списку № 2, розділ 1, підрозділ 1.1а та за результатами атестації робочих місць.

Крім того, суд критично ставиться до доводів пенсійного органу про те, що спірний період не може бути зарахований до пільгового стажу по тій причині, що в довідці відсутні розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається відповідний період роботи, а також відсутнє посилання на постанову Кабінету Міністрів України.

Суд зауважує, що в довідці від 03.10.2023 № 1-1161, серед іншого, зазначено, що професії, за якими працювала позивачка, передбачені Списком № 2, розділ І, підрозділ 1.1а.

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивачка наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 31 березня 2020 року у справі № 127/16245/17.

Таким чином, позивачка має право на зарахування до спеціального (пільгового) стажу за Списком № 2 період роботи з 01.11.2001 по 31.12.2003, тому суд дійшов висновку, що відмова пенсійного органу в незарахуванні цього періоду до пільгового стажу роботи позивачки є протиправною.

Щодо незарахування періоду роботи з 29.01.2017 по 03.10.2023 у зв`язку з відсутністю інформації про проведення чергової атестації робочих місць на підприємстві, суд зазначає таке.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах, а саме: «особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. Особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивачки за Списком № 2 період її роботи з 29.01.2017 по 03.10.2023.

Щодо позовних вимог про зарахування до страхового стажу періоду роботи позивачки з 01.07.2020 по 03.10.2023, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом з розрахунку стажу позивачки форми РС-право, який долучено відповідачем до відзиву на позовну заяву, до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано періоди її трудової діяльності до 30.06.2020 включно.

Суд зазначає, що ані в спірному рішенні, ані у відзиві відповідачем не надано будь-яких пояснень щодо зарахування або незарахування спірного періоду з 01.07.2020 по 03.10.2023 до страхового стажу роботи позивачки.

Проте відповідачем зазначено, що до страхового стажу враховано всі періоди згідно наданих документів. Починаючи з 01.07.2020 відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 .

Як убачається з довідки форми ОК-5, виготовленої станом на 18.01.2024, відсутня сплата страхових внесків підприємством за позивача у період роботи з липня 2020 року по жовтень 2023 року.

Згідно з п. 1 та 2 статті 24 Закон № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої - третьої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-IV, сплачуються їх роботодавцями.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині першій, третій, десятій статті 20 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини дванадцятої статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Зокрема, згідно з п. 2 частини першої статті 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Також, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності з 01.01.2016 року, внесено зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI та виключено положення п. 2 частини першої статті 4 зазначеного закону, яка передбачала, що до платників єдиного внеску віднесено працівників - громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють.

Тобто, за змістом вищезазначених норм убачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

На підставі викладеного, позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачки періодів її роботи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 242/4793/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17, від 04 червня 2019 року у справі №235/900/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 242/1871/17 та № 423/3544/16-а.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що період роботи позивачки з 01.07.2020 по 03.10.2023 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі положень частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 11.10.2023 № 33 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 03.10.2023 відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції яка була чинна до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, із зарахуванням періоду роботи: з 01.07.2020 по 03.10.2023 до страхового стажу; періодів роботи: з 01.11.2001 по 31.12.2003, з 01.07.2017 по 03.10.2023 до пільгового стажу роботи за Списком № 2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, Майдан Волі, 3) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 копійок на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 06 лютого 2024 року.

Суддя Т.О. Шувалова