Справа № 140/32991/23
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/32991/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мачульського В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу роботи, який дає право на пенсію період роботи трактористом механізованого заводу Іваничівського районного виробничого підприємства «Родючість».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 після досягнення 60 річного віку звернувся до Іваничівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр №3) Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про призначення пенсії за віком.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №72 від 13.07.2023, позивачу було відмовлено у призначені пенсії за віком, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. Одночасно вказано, що стаж становить 29 років 1 місяць 16 днів.

Не погоджуючись з відмовою, позивач в серпні 2023 року повторно звернувся про призначення йому пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 72 від 28.08.2023, відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутнім необхідним страховим стажем. Також зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 22.11.1983 по 01.04.1986 рр. - відсутній підпис та посада відповідальної особи, з 02.04.1986 р. по 26.05.1993 р. - відсутній запис про прийняття.

Враховуючи висновки попередньої відмови, та усунувши розбіжності вказані у відмові, позивач у вересні 2023 року звернувся з заявою про призначення пенсії через особистий кабінет. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області № 72, також відмовлено у призначені пенсії за віком, вказано, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі за 1977 та 1978 роки, оскільки це робота до досягнення дитиною 16 річного віку, відсутні підтвердження первинними документами. Однак зазначили, що страховий стаж становить 28 років 6 місяців 26 днів.

Зазначає, оскільки в його особистому кабінеті ПФУ вказано що загальний страховий стаж становить 30 років 11 місяців 27 днів, тому з метою досудового врегулювання спору в черговий раз подав заяву про призначення пенсії з повним пакетом документів.

Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №72 від 28.09.2023 позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком, де вказано, що відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. Одночасно вказано, що стаж становить 29 років 5 місяців 29 днів.

При обрахунку стажу для призначення пенсії ПФУ не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2001 року по 31.03.2001 року, з 01.01.2002 року по 28.02.2002 року, з 01.12.2002 року по 31.03.2003 року на посаді тракториста механізованого загону Іваничівського районного виробничого підприємства «Родючість» так як позивач працював в даному підприємстві по 19.07.2005 року.

Вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову призначення пенсії за віком протиправним у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.25).

У відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ у Волинській області від 05.12.2023 №0300-0902-8/70677 відповідач заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу Форми ОК-5 (міститься в матеріалах пенсійної справи позивача) інформація, щодо сплати Іваничівським районним підприємством «Родючість» в період роботи з 18.08.1993 по 20.07.2005 єдиного соціального внеску в наступних місяцях: січень, лютий березень 2001, січень, лютий, грудень 2022, січень, лютий, березень 2023, січень, лютий 2004, січень, червень 2005 відсутня, а відтак даний період роботи позивача не зараховано до страхового стажу. До страхового стажу позивача враховано всі періоди роботи згідно поданих документів. Отже, ГУ ПФУ у Волинській області, як державний орган, що реалізує політику у соціальній сфері, яка затверджується та координується Кабінетом Міністрів України, під час відмови в призначенні пенсії позивачу, діяло правомірно та у межах повноважень, наданих Законом.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. Сторони скористались своїм правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 після досягнення 60 річного віку звернувся до Іваничівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр №3) Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області про призначення пенсії за віком, що не заперечується відповідачем.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №72 від 13.07.2023, позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. Одночасно вказано, що стаж становить 29 років 1 місяць 16 днів. Також вказано, що право на пенсійну виплату позивач набуде 07.07.2026 року (а.с.8).

В подальшому у серпні 2023 року ОСОБА_1 повторно звернувся про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 72 від 28.08.2023, позивачу також відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутнім необхідним страховим стажем. Зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 22.11.1983 по 01.04.1986 рр. - відсутній підпис та посада відповідальної особи, з 02.04.1986 р. по 26.05.1993 р. - відсутній запис про прийняття (а.с.10).

Позивач у вересні 2023 року звернувся з заявою про призначення пенсії через особистий кабінет.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Хмельницькій області № 72 від 06.09.2023, позивачу також надано відмову у призначені пенсії за віком, вказано, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі за 1977 та 1978 роки, оскільки це робота до досягнення дитиною 16 річного віку, відсутні підтвердження первинними документами. Однак зазначили, що страховий стаж становить 28 років 6 місяців 26 днів (а.с.11).

З метою досудового врегулювання спору позивач в черговий раз подав заяву про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 72 від 28.09.2023, позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років ікають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років. Одночасно вказано, що стаж становить 29 років 5 місяців 29 днів (а.с.7).

Як слідує з обрахунку стажу для призначення пенсії ГУ ПФУ у Волинській області не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2001 по 31.03.2001, з 01.01.2002 по 28.02.2002, з 01.12.2002 по 31.03.2003 на посаді тракториста механізованого загону Іваничівського районного виробничого підприємства «Родючість».

Вважаючи протиправною відмову ГУ ПФУ у Волинській області у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, зокрема по інвалідності що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV).

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. При цьому підставою для такої відмови слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу, оскільки період: січень, лютий березень 2001, січень, лютий, грудень 2022, січень, лютий, березень 2023, січень, лютий 2004, січень, червень 2005 не зарахований у зв`язку з відсутньою інформацією про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Однак суд не погоджується з такою позицією пенсійного органу з огляду на наступне.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

У розумінні статті 1 названого Закону страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Частинами шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV визначено, що страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки (зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення).

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї страхових внесків, не повинна порушувати законні права та інтереси застрахованої особи, зокрема, право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а та ін.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, починаючи з 1 січня 2023 року пенсія за віком після досягнення віку 60 років призначається за наявності страхового стажу 30 років.

З огляду на вказані вище норми пенсійного законодавства особа, для набуття права на пенсію за віком з 1 січня 2023 року, повинна досягти 60 років та мати загальний страховий стаж не менше 30 років.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637). За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.3 Інструкції №58 визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.5 Інструкції №58 передбачено, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Суд, провівши системний аналіз наведених вище положень законодавства, зауважує, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця. Трудова книжка оформлюється при першому прийнятті особи на роботу та при подальшому працевлаштуванні на інше місце роботи обміну не підлягає.

Судом встановлено, що позивач при зверненні до відповідача надав копію трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.14-19).

Як слідує із відомостей наявних у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 19.08.1993 прийнятий на роботу трактористом механізованого заводу Іваничівського районного виробничого підприємства «Родючість (наказ №24к від 19.08.1993) та звільнений з роботи 20.07.2005 на підставі п.1 ст.3 Кодексу Законів про Працю України за згодою сторін (наказ №7 від 19.07.2005) (а.с.16).

Суд зауважує, що вказаний період містить чіткі записи про трудову діяльність позивача, скріплені печатками роботодавців, у хронологічному порядку з посиланням на первинні документи.

Проте, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача усі періоди роботи: з 19.08.1993 по 20.07.2005 в Іваничівському районному виробничому підприємстві «Родючість».

Також суд зауважує, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця, та відповідальність за оформлення і їх ведення покладено також на роботодавця, відтак у позивача відсутній обов`язок нести відповідальність за правильність оформлення трудової книжки та внесення записів до неї.

У даному випадку, органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Суд констатує, що записи у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 05.08.1980 у період трудової діяльності з 19.08.1993 по 20.07.2005 в Іваничівському районному виробничому підприємстві «Родючість» виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені печаткою роботодавця, з посиланням на накази роботодавця, а відтак заповнені відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301.

Отже, суд дійшов висновку, що трудовою книжкою позивача підтверджено спірні періоди роботи, які зазначені вище (з 19.08.1993 по 20.07.2005).

Наявність інших довідок на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення пенсії, а перевіряється виключно законність рішення, дій чи бездіяльності органу пенсійного фонду щодо відмови в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.

Також, слід зауважити, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 19.08.1993 по 20.07.2005 в Іваничівському районному виробничому підприємстві «Родючість» які призвели до порушення права позивача на призначення пенсії, слід визнати протиправними, та як наслідок визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Волинській області №72 від 28.09.2023.

Для захисту прав позивача необхідно задовольнити і похідні позовні вимоги та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу період роботи позивача з 19.08.1993 по 20.07.2005 в Іваничівському районному виробничому підприємстві «Родючість».

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою та другою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області, всупереч вимогам КАС України, не довів правомірності оспорюваних дій, в той час як позивач обґрунтував позовні вимоги та підтвердив належними й допустимими доказами.

Отже, позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 1 073,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 25.10.2023 №0.0..1 (а.с.5).

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області №72 від 28.09.2023 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи трактористом механізованого загону Іваничівського районного виробничого підприємства «Родючість» з 19.08.1993 по 20.07.2005.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи трактористом механізованого загону Іваничівського районного виробничого підприємства «Родючість» з 19.08.1993 по 20.07.2005.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський