Справа № 460/27678/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2024 року м. Рівне №460/27678/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №59 від 10 листопада 2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку за ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити з 07 листопада 2023 року пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою суду від 08.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак отримала відмову. Вказує, що станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що підтверджено посвідченням потерпілого 3 категорії, довідкою органу місцевого самоврядування та рішенням суду, яке відповідач протиправно не взяв до уваги. Таким чином, вважає, що має право на зниження пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки прожила на забрудненій території достатню кількість років для зниження пенсійного віку на 6 років. За наведеного вважає, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку та просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив на позовну заяву, де вказано, що проживання позивача на території, яку обслуговує Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не може бути підставою для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії, оскільки визначальним фактором є визначення органу яким саме було прийнято спірне рішення, що є предметом розгляду у справі та стало підставою для звернення з позовом до суду. Звертає увагу, що згідно довідки від 07.02.2020 №286, виданої Виконавчим комітетом Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, позивачка проживала в с. Озеро з 15.10.1990 по 25.03.1994, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона). Однак, згідно з дипломом НОМЕР_1 позивач у 1985 вступила до Київського державного педагогічного інституту іноземних мов, а 25.06.1990 закінчила повний курс навчання. Тобто позивач у період навчання не проживала в зоні гарантованого добровільного відселення. Відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.09.2023 №556/2467/23 встановлено факт проживання позивача в с. Озеро Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, в періоди з 04.01.1986 по 19.01.1986, з 05.07.1986 по 31.08.1986, з 17.01.1987 по 01.02.1987, з 04.07.1987 по 31.08.1987, з 16.01.1988 по 31.01.1988, з 25.06.1988 по 15.07.1988, з 07.01.1989 по 22.01.1989, з 08.07.1989 по 31.08.1989, з 06.01.1990 по 21.01.1990, з 26.06.1990 по 14.08.1990, з 06.05.1997 по 06.05.2000. Встановлено факт проживання позивачки в с. Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, з 15.08.1990 по 14.10.1990, проте, не зобов`язано органи Пенсійного фонду України призначити пенсію із зниженням пенсійного віку. Також, в Порядку №22-1 не вказано рішення суду, як документ, що подається для вирішення питання призначення пенсії із застосуванням норм ст. 55 зазначеного закону. Таким чином, вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято правомірне рішення про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років, оскільки не виконана умова постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років. За наведеного, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало відзив на позовну заяву. Зауважує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв`язку з відсутністю документів, що засвідчують проживання (роботу) в зоні гарантованого добровільного відселення. Відтак, вважає, що рішення №59 від 10 листопада 2023 року прийнято правомірно та не підлягає скасуванню. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Озеро Володимирецького району Рівненської області та є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_2 , виданим 10.07.1995 Рівненською обласною Радою.

Відповідно до довідки від 07.02.2020 №286, виданої Виконавчим комітетом Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, ОСОБА_1 проживала в с. Озеро Рівненській області Володимирецького району з 15.10.1990 по 25.03.1994.

Згідно з витягом з реєстру Каноницької територіальної громади №2023/004107300 від 31.05.2023, позивач проживає в с.Озеро з 31.05.2023.

Відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.09.2023 у справі №556/2467/23, що набрало законної сили 31.10.2023, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с.Озеро Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, в наступні періоди: з 04.01.1986 по 19.01.1986; з 05.07.1986 по 31.08.1986;з 17.01.1987 по 01.02.1987; з 04.07.1987 по 31.08.1987; з 16.01.1988 по 31.01.1988; з 25.06.1988 по 15.07.1988; з 07.01.1989 по 22.01.1989; з 08.07.1989 по 31.08.1989; з 06.01.1990 по 21.01.1990; з 26.06.1990 по 14.08.1990; з 06 травня 1997 року по 06 травня 2000 року. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с.Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, з 15.08.1990 по 14.10.1990 року.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Озеро та с.Полиці Володимирецького (Вараського) району Рівненської області відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

07.11.2023 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

10.11.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняло рішення №59 про відмову у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, через відсутність необхідного періоду проживання.

У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявниці 56 років 3 місяці 15 днів, а страховий стаж становить 37 років 11 місяців 12 днів. Додатково повідомлено, що рішенням суду №556/2467/23 від 29.09.2023 встановлено факт проживання з 04.01.1986 по 19.01.1986, з 05.07.1986 по 31.08.1986, з 17.01.1987 по 01.02.1987, з 04.07.1987 по 31.08.1987, з 16.01.1988 по 31.01.1988, з 25.06.1988 по 15.07.1988, з 07.01.1989 по 22.01.1989, з 08.07.1989 по 31.08.1989, з 06.01.1990 по 21.01.1990, з 26.06.1990 по 14.08.1990, з 06.05.1997 по 06.05.2000 в с.Озеро Володимирецького району Рівненської області, з 15.08.1990 по 14.10.1990 в с.Полиці Володимирецького району Рівненської області, однак рекомендації зарахувати дані періоди до зони гарантованого добровільного відселення відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статтею 15 Закону України Про пенсійне забезпечення умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

У відзиві на позовну заяву відповідач 1 вказує, що у позивача відсутнє право на встановлення, зокрема початкової величини зниження пенсійного віку та зауважує, що згідно з дипломом НОМЕР_1 позивач у 1985 вступила до Київського державного педагогічного інституту іноземних мов, а 25.06.1990 закінчила повний курс навчання. Тобто, позивач у період навчання не проживала в зоні гарантованого добровільного відселення.

Суд відхиляє такі доводи, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, відповідно до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.09.2023 у справі №556/2467/23, що набрало законної сили 31.10.2023, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с.Озеро Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, в наступні періоди: з 04.01.1986 по 19.01.1986; з 05.07.1986 по 31.08.1986;з 17.01.1987 по 01.02.1987; з 04.07.1987 по 31.08.1987; з 16.01.1988 по 31.01.1988; з 25.06.1988 по 15.07.1988; з 07.01.1989 по 22.01.1989; з 08.07.1989 по 31.08.1989; з 06.01.1990 по 21.01.1990; з 26.06.1990 по 14.08.1990; з 06 травня 1997 року по 06 травня 2000 року. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с.Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, з 15.08.1990 по 14.10.1990 року.

Отже, вказаним судовим рішенням встановлено, зокрема факт проживання позивача в с.Озеро Володимирецького (Вараського) району Рівненської області, яке відносяться до зони гарантованого добровільного відселення, зокрема в період з 05.07.1986 по 31.08.1986.

Приписами частини четвертої статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.09.2023 у справі №556/2467/23 встановлено наступне.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Озеро Володимирецького району Рівненської області, що стверджується записом в паспорті останньої, № НОМЕР_3 .

Згідно посвідчення, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Як зазначено в дипломі, серії НОМЕР_1 від 25 червня 1990 року, ОСОБА_1 з 1985 по 25 червня 1990 року навчалася в Київському державному педагогічному інституті іноземних мов, правонаступником якого є Київський національний лінгвістичний університет.

Згідно архівної довідки №92/10 від 04.07.2023, виданої Київським національним лінгвістичним університетом, ОСОБА_1 дійсно була зарахована на 1 курс факультету французької мови Київського державного педагогічного інституту іноземних мов на денну форму, здобуття освіти з 01.09.1985 р. Канікули для студентів денної форми здобуття освіти у 1985-1990 р. р. тривали:

- І курс перший семестр: два тижні 1985/1986 н. р., зима 1986 р.; другий семестр: вісім тижнів / /1985/1986 н.р., літо 1986 р.;

- ІІ курс перший семестр: два тижні /1985/1986 н. р., зима 1987 р.; другий семестр: вісім тижнів /1987/1988 н. р., літо 1987 р.;

- ІІІ курс перший семестр: два тижні /1987/1988 н. р., зима 1988 р.; другий семестр: 20 календарних днів /1987/1988 н. р., літо 1988 р.;

- ІV курс перший семестр: два тижні /1988/1989 н. р., зима 1989 р./ другий семестр: вісім тижнів /1988/1989 н. р., літо 1989 р.;

- V курс перший семестр: два тижні /1989/1990 н. р., зима 1990 р.

ОСОБА_1 за час навчання у Київському державному педагогічному інституті іноземних мов на факультеті французької мови проходила такі педагогічні практики:

- на ІІІ курсі у піонерському таборі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (Чернігівська обл.) вихователем (наказ ректора по студентському складу від 24.05.1988 р. № 135-с). Тривалість практики становила 6 тижнів (з 16.07.1988 р. по 26.08.1988 р.).

- на ІV курсі у середній школі № 258 м. Києва вчителем французької мови (наказ ректора по студентському складу від 06.01.1989 р. № 13-с). Тривалість практики становила 6 тижнів (з 08.02.1989 по 21.03.1989 ).

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , з 15 серпня 1990 року до 14 жовтня 1990 року (61 день), працювала вчителем Полицької середньої школи Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 народила дочку - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_4 .

Згідно наказу від 11.11.1997, виданого Кузнецовським міським відділом освіти, вчителю ОСОБА_1 , надано частину оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до виповнення дитиною трьох років, з 11.11.1997 по 06.06.2000.

А як зазначено в довідці №286 від 07.02.2020, виданій Озерською сільською радою, ОСОБА_1 дійсно проживала в с. Озеро Володимирецького району Рівненської області з 15.10.1990 по 25.03.1994.

Факт постійного проживання ОСОБА_1 в періоди,зазначені у заяві в селі Озеро та в селі Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, також підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , справжність підпису яких засвідчено старостою села Озеро Вараського району Рівненської області.

На підставі наведеного, суд вважає доведеним факт проживання ОСОБА_1 в періоди, зазначені у заяві, в селі Озеро та в селі Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.

Отже, доводи відповідача 1 про те, що позивач у період навчання не проживала в зоні гарантованого добровільного відселення, є безпідставними, оскільки вищенаведеним рішенням суду підтверджено факт її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення під час канікул у зазначені періоди.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 319 ЦПК України визначено зміст рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Так, за частиною першою цієї статті, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведеного, суд критично оцінює неврахування пенсійним органом спірного періоду постійного проживання позивача, зокрема з 05.07.1986 по 31.08.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення, оскільки в силу закону, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.09.2023 у справі №556/2467/23, встановлено факт, що має юридичне значення, відтак воно є обов`язковини для відповідача для врахування при прийнятті ним рішення про призначення пенсії.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі № 556/1153/17.

Тобто, позивач протягом періоду, що дає право на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки (з 05.07.1986 по 31.07.1986), проживала у зоні гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, суд зазначає, що позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами внесеними постановою правління Пенсійного фонду України 26.04.2017 №9-1) (далі - Порядок №22-1).

До заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, в тому числі документи, які засвідчують особливий статус: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому, суд наголошує, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (№690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі №К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі №К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі №708/1022/17.

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_2 , виданим 10.07.1995 Рівненською обласною Радою, позивач є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

На час видачі позивачу вказаного посвідчення, діяв Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501 (далі - Порядок №501).

За визначенням, наведеним у пункті 2 Порядку №501, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленимиЗаконом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Зазначене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до пункту 5 Порядку №501, Потерпілим від Чернобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на теріторіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Відповідно до пункту 10 Порядку №501 видача посвідчень провадиться, зокрема Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.

Судом встановлено, що посвідчення 3 категорії позивачу видане уповноваженим на те державним органом, який при видачі зазначеного посвідчення перевіряв достовірність поданих позивачем документів.

Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №501 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України

Отже, наявне у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії підтверджує факт проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також, на виконання вимог Порядку №22-1 позивач надала органу Пенсійного фонду України довідку органу місцевого самоврядування про період (періоди) проживання (роботи) на території гарантованого добровільного відселенням у спірний період, а саме довідку від 07.02.2020 №286, видану Виконавчим комітетом Озерської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, відповідно до якої ОСОБА_1 проживала в с. Озеро Рівненській області Володимирецького району з 15.10.1990 по 25.03.1994.

Крім того, як встановлено судом, відповідно до до рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.09.2023 у справі №556/2467/23, що набрало законної сили 31.10.2023, встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с.Озеро Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, в наступні періоди: з 04.01.1986 по 19.01.1986; з 05.07.1986 по 31.08.1986;з 17.01.1987 по 01.02.1987; з 04.07.1987 по 31.08.1987; з 16.01.1988 по 31.01.1988; з 25.06.1988 по 15.07.1988; з 07.01.1989 по 22.01.1989; з 08.07.1989 по 31.08.1989; з 06.01.1990 по 21.01.1990; з 26.06.1990 по 14.08.1990; з 06 травня 1997 року по 06 травня 2000 року. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с.Полиці Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, з 15.08.1990 по 14.10.1990 року.

Таким чином, період проживання ОСОБА_1 на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 роки 2 місяці 21 день (з 05.07.1986 по 31.08.1986;з 17.01.1987 по 01.02.1987; з 04.07.1987 по 31.08.1987; з 16.01.1988 по 31.01.1988; з 25.06.1988 по 15.07.1988; з 07.01.1989 по 22.01.1989; з 08.07.1989 по 31.08.1989; з 06.01.1990 по 21.01.1990; з 26.06.1990 по 14.08.1990 в с.Озерці та з 15.08.1990 по 14.10.1990 в с.Полиці на підставі рішення суду, а також з 15.10.1990 по 01.01.1993 на підставі довідки від 07.02.2020 №286), тобто більше 3 років.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Суд зазначає, що загальний період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення (по дату звернення до пенсійного органу 07.11.2023) становить 7 років 10 місяців 22 дні, а також підлягає застосуванню початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки. Разом з тим, граничний розмір зниження пенсійного віку для даної зони становить 6 років.

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проживала в зоні гарантованого добровільного відселення достатню кількість років, необхідну для призначення пільгової пенсії, а тому пенсійний вік позивача підлягає зниженню на 6 років відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як особі, яка постійно проживала на територіях радіоактивного забруднення.

Відтак, позивач має право на зменшення пенсійного віку на 6 років максимально.

Суд зазначає, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досячнення особою відповідного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

За наведеного, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, достатній вік позивача для призначення пенсії має становити 54 роки (60-6).

Судом встановлено, що на момент подання заяви до пенсійного органу про призначення пенсії на пільгових умовах, позивачу виповнилося 56 років. Отже, вказана умова є дотриманою.

Одночасно суд зауважує, що також обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2023 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 30 років, а з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років 24 роки.

Відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж позивача становить понад 37 років. Таким чином, у позивача наявний необхідний страховий стаж.

За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як особа, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а також прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 6 років максимально.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області безпідставно та не правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10.11.2023 №59 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058, Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.

Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України (далі - Постанова № 25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови № 25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За наведеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для захисту порушеного права позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10.11.2023 №59 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 07.11.2023.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачами не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073,60 грн, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке прийняло спірне рішення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 10.11.2023 №59 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 07.11.2023 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області суму судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 07 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (площа Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська обл.,88008, ЄДРПОУ/РНОКПП 20453063)

Суддя Н.В. Друзенко