Справа № 302/1127/22
Суддя: Сидоренко Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-12-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/1127/22
Провадження № 2-а/302/2/23
Категорія 140
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.12.2023 смт. Міжгір`я

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції ПСРПП відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Ситар Івана Михайловича, про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 07.06.2022 року близько 19-25 годин він рухався на автомобілі марки «Хюндай Туксон» д.н.з. НОМЕР_2 по вул.Шевченка в смт.Міжгір`я та напроти будинку №87 його було зупинено працівником поліції якому, на його вимогу, він пред`явив посвідчення водія. Після чого, підійшов інший працівник поліції Ситар LM., який повідомив про порушення ним ПДР. Та в ході розмови, на його адресу надійшли звинувачення в порушенні ним ПДР, а саме: те, що він не пристебнутий паском безпеки, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію. У зв`язку з тим, що вказаний працівник поліції мав намір винести постанову на місці зупинки транспортного засобу, тобто розглянути справу про адміністративне правопорушення, то він вимагав ознайомити його із матеріалами справи та надати для ознайомлення докази, на підставі яких поліцейський дійшов висновку про вказані вище порушення. Однак цього не сталося, а навпаки, знову ж на йогою вимогу працівник поліції ОСОБА_2 зачитав йому права, і на його прохання надати матеріали для ознайомлення, ОСОБА_2 не надав таких матеріалів, а повідомив, що адміністративна постанова є матеріалами справи.
Вважає оскаржувану ним постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу, безпідставною, факти наведені в них не відповідають дійсності і, як наслідок вимогам закону, а тому винесена з істотними порушеннями норм КУпАП та його прав як водія та громадянина, а тому вважає постанову такою, що підлягає скасуванню як протиправну, оскільки день та час, зазначені в постанові а також день її винесення не відповідають дійсності, так як подія мала місце 07.06.2022 року о 19-20 год, це випливає з інформації створення відеофайлу, крім цього у п.7 оскаржуваної постанови вказано, що до неї додається відео, хоча з жодним відеофайлом його ніхто не ознайомлював, а також в п.8 цієї постанови вказано про те, що він відмовився від підпису, від роз`язнення йому прав та строку на оскарження, хоча дані відеозапису наданого ним свідчать про протилежне, також в оскаржуваній постанові п,9 вказано про його відмову від підписання та отримання її копії, однак така відмова не засвідчена свідками, окрім цього пункт оскаржуваної постанови: копію постанови надіслано рекомендованим листом вих.№716 від 09.06.2022 року - не може відповідати дійсності, так як оскаржувану постанову складено 19.06.2022 року, а тому вона не могла бути надіслана раніше дати її складання.
Та позивач ОСОБА_1 вважає, що оскільки відсутні будь-які належні докази його вини у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, тому оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 звертається до суду з даним позовом, в якому просить: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 068832 від 19 червня 2022 року про притягнення його ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Також стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5200 грн.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.10.2022 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачу поновлено строк звернення до суду з адміністративним позовом. Витребувано від відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області матеріали справи про адміністративні правопорушення за оскаржуваною ОСОБА_1 постановою (а.с.17-18).
27.10.2022 року відповідачу сержанту поліції ПСРПП ВП № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Ситар І.М. направлено копію ухвали суду від 14.10.2022 року та позовна заява з додатком та вказані документи відповідачем ОСОБА_2 отримано 28.10.2022 року, що підтверджується розпискою в отримані кореспонденції, яка є в матеріалах справи (а.с.20).
Відзив на позов ОСОБА_1 від відповідача поліцейського Ситар І.М. на адресу суду не надходив. 09.11.2022 року до суду надійшов відзив від представника співвідповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Черкасова М.М., в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, посилаючись на те, що УПП в Закарпатській області є неналежним відповідачем по даній справі та вказує, що поліцейський СРПП лейтенант поліції Ситар І.М. не працює і ніколи не працював у Департаменті патрульної поліції чи його структурних підрозділах. Просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.22-28).
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 29.05.2023 року замінено первісного відповідача Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції у справі № 302/1127/22 на належного відповідача Головне управління Національної поліції у Закарпатській області (адреса: м.Ужгород вул.Ференца Ракоці, 13) та витребувано від відповідача ГУНП в Закарпатській області матеріали справи про адміністративні правопорушення за оскаржуваною постановою серії БАВ № 068832 від 19.06.2022 року.
26.06.2023 від відповідача ГУНП в Закарпатській області в особі представника Чубелка О.Ю. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі та вказують, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.2.1 а, 2.9 в, 9.9.б Правил дорожнього руху та відповідно притягнути до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП та у відповідності до ч.1 ст.36 КУпАП на ОСОБА_1 , було накладено адміністративне стягнення в межах санкції за більш серйозне адміністративне правопорушення з числа вчинених. Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5200 грн. відповідач зазначає, що розмір вказаних витрат не є співмірним із ціною позову та вважають їх розмір істотно завищений, оскільки дана справа стосується оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, і не потребує значних зусиль адвоката щодо вивчення ним значного обсягу матеріалів справи, представлення додаткових доказів по справі, підготовки значної кількості процесуальних заяв, тощо. Та вважають, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, безпідставні та задоволенню не підлягають. Просять в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Також, 26.06.2023 року через систему «Електронний суд» відповідачем ГУНП в Закарпатській області в особі представника Чубелка О.Ю. подана заява про залишення позову без розгляду, вказуючи про те, що оскаржувана позивачем постанова серії БАВ № 068832 винесена 07.06.2022 року, а позов до суду поданий 10.10.2022, що вважає суттєвим порушенням норм процесуального права. Просить залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду за наведеними у заяві обґрунтуваннями.
Ухвалою суду від 29.12.2023 року відмовлено відповідачу ГУНП в Закарпатській області в задоволенні клопотання представника відповідача ГУНП в Закарпатській області про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .
Відповідно до положень статті 205 КАС України, суд розглядає адміністративну справу в письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів.
Повно та всебічно вивчивши матеріали адміністративної справи № 302/1127/22, а також надані позивачем докази, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, обгрунтування заперечень проти позову, викладені у відзиві відповідача, та враховуючи всі обставини по справі, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної справи, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, з наступним підстав.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно приписів ч.1 ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Згідно з п.1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року (далі - Інструкція № 1395), розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною першою ст.122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Пунктами 4-5 Розділу І Інструкції № 1395 передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з частиною першої ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Згідно приписів ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 ПДР зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Зі змісту оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 068832 від 19.06.2022 року, складеної поліцейським СРПП ВП №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Ситар І.М., вбачається, що водій ОСОБА_1 о 18-55 год. 19.06.2022 року керував автомобілем марки «Хюндай Туксон» д.н.з. НОМЕР_2 в смт.Міжгір`я та був не пристебнутий паском безпеки та після зупинки на вимогу працівника поліції про зупинку, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, та який не мав при собі (не пред`явив для перевірки) посвідчення водія, чим порушив п.2.1 «а», п.2.3 «в», п.9.9 «б» ПДР Україн та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП та зазначеною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вищевказаними статтями КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 510 грн. та копія цієї оскаржуваної постанови є в матеріалах справи (а.с.10).
Особливості провадження у справах про адміністративні правопорушення визначені в Розділі IV КУпАП.
Відповідно до статті 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У даному випадку для підтвердження порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху України відповідач, співвідповідач, відповідно до статті 251 КУпАП мав би надати, зокрема, письмові показання свідків правопорушення, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/ розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення та дотримання останніми процедури розгляду ними справ.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а не підтвердження здійснення водієм правопорушення відповідними доказами не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26.06.2019 року у справі №536/1703/17.
Також в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.
Згідно пункту 2 розділу IV Інструкції № 1395 зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Відповідно до приписів ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Проте, дослідивши матеріали справи, відтворивши в судовому засіданні носій інформації у виді CD-R диску, який доданий позивачем ОСОБА_1 до матеріалів позовної заяви, суд вважає, що оскаржувана позивачем постанова вищевказаним вимогам не відповідає, оскільки в ній не зазначено належних та допустимих доказів, на яких грунтується висновок інспектора поліції про порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, зокрема: пункту 2.1 «а», п.2.3 «в», п.9.9 «б» та вчинення ОСОБА_1 інкримінованих адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП.
З доданого позивачем до матеріалів позовної заяви диску з відеоматеріалами подій вбачається, що між працівником поліції та ОСОБА_1 відбувається діалог, в ході якого поліцейський неодноразово просить пред`явити посвідчення водія, при цьому наголошує про порушення водієм пункту 2.1 «а», п.9.9 «б» ПДР, також роз`яснює водієві його права, передбачені ст.268 КУпАП, на що водій на вимогу поліцейського посвідчення водія не пред`явив, при цьому вказує на необхідність надання доказів вчинення інкримінованих йому правопорушень. Проте, як вбачається з відео, такі докази поліцейським на місці подій водієві не надані.
Частиною п`ятою статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.
Частина друга статті 122 КУпАП встановлює відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні напрямку руху.
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, іцо містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
У змісті оскаржуваної постанови інспектором Ситар І.М. зазначено, що ОСОБА_1 під час керування 19.06.2022 року о 18-55 год. автомобілем «Хюндай Туксон» д.н.з. НОМЕР_2 в смт.Міжгір`я не був пристебнутий паском безпеки та після зупинки автомобіля не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, а також не мав при собі (не пред`явив для перевірки) посвідчення водія (а.с.10).
У вказаній постанові (п.7) зазначено, що до постанови додається відео, однак жодного носія інформації з фіксацією подій та обставин інкримінованих ОСОБА_1 правопорушень, стороною відповідача ні до оскаржуваної постанови, ні до відзиву не додано. При цьому, в ухвалі суду від 29.05.2023 року про заміну первісного відповідача належним (а.с.30-31), суд вказував відповідачеві ГУНП в Закарпатській області на необхідність надання суду матеріалів справи за оскаржуваною постановою, разом з фото-відео-матеріалами та документами, на підставі яких поліцейським винесена постанова відносно ОСОБА_1 . Проте, витребуваних судом матеріалів, відповідачем на адресу суду не подано, обставини, зазначені ОСОБА_1 у позові, відповідачем не спростовані.
Крім того, у п.9 оскаржуваної постанови зазначено, що ОСОБА_1 від отримання копії постанови відмовився. Копія постанови надіслано рекомендованим листом № 716 від 09.06.2022 року.
Разом з тим, суд звертає увагу на ті обставини, що поліцейським Ситар І.М. оскаржувана постанова винесена 19.06.2022 року за подіями того ж дня (а.с.10), а направлено постанову правопорушнику - 09.06.2022 року, тобто згідно даних у оскаржуваній постанові, вона направлена ОСОБА_1 на десять днів раніше, ніж мали місце самі події 19.06.2022 року, про які йдеться у цій постанові, що позбавлено логічного змісту.
Крім того, вказані відомості підтверджені відповідачем ГУНП в Закарпатській області та який вказує, що має місце описка щодо дати складання постанови, зокрема, у наявних в інформаційній підсистемі «Адмінпрактика» відомостей значиться, що відносно ОСОБА_1 розглянуто справу про адміністративне правопорушення 07.06.2022 року та винесено постанову серії БАВ № 068832, та копія якої долучена до матеріалів відзиву.
Проте, зазначені відповідачем описки щодо дати складання поліцейським постанови відносно ОСОБА_1 ,, у встановленому законом порядку належним чином не виправлено, вказані протиріччя та суттєві розбіжності щодо дати винесення відносно ОСОБА_1 оскаржуваної постанови, відповідачем не усунуто.
У відповідності до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь.
Верховним Судом в постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Сама по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує відповідне фіксування цього правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 2816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії», згідно з установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Частинами 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із змісту оскаржуваної постанови видно, що вона винесена поліцейським на місці події, зазначеному в оскаржуваній постанові та в позовній заяві. Проте, постанова не містить посилання на докази, зокрема на фото чи відео фіксацію цього порушення, пояснення чи покази свідків тощо. Крім того, дата винесення оскаржуваної постанови серії БАВ № 068832 від 19.06.2022 року відносно ОСОБА_1 , яка додана до позовної заяви (а.с.10), не відповідає даті винесення поліцейським Ситар І.М., відповідачем по справі, постанови відносно ОСОБА_1 серії БАВ № 068832 від 07.07.2022 року, відомості про яку безпосередньо внесено у ІП «Адмінпрактика». Вказані невідповідності та виявлені в ході судового розгляду даної справи протиріччя, відповідачем до теперішнього часу не усунуто.
Отже, як встановлено судом будь-яких належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем ОСОБА_1 саме 19.06.2022 року адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, відповідачем не надано, що свідчить про недоведеність вини ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованих йому порушень Правил дорожнього руху.
Таким чином, на переконання суду, факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення поліцейським без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених ст.251 КпАП України, не може доводити винуватість особи у вчинених адміністративних правопорушеннях.
Будь-яких доказів, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Хюндай Туксон» д.н.з. НОМЕР_2 у вказані години саме 07.06.2022 року, як зазначено у наданій відповідачем постанові серії БАВ № 068832 від 07.06.2022 року, відповідачем також не надано. За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, є недоведеним.
А відтак, оскільки позивач ОСОБА_1 заперечує вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, а відповідач, на якого покладено обов`язок доказування, не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували порушення позивачем ОСОБА_1 вказаних вимог Правил дорожнього руху та, відповідно, скоєння ним вищевказаних адміністративних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.
Будь-які докази, які б спростовували вищенаведені висновки суду, відповідачем суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. В межах даної справи відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а судом з наявних матеріалів справи не встановлено жодних обставин, що свідчили б про зворотне.
Згідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Вищевстановлене дає підстави суду застосувати положення статті 286 ч.3 п.3 КАС України та скасувати оскаржувану постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 статті 247 КУпАП, тобто за відсутністю в діях позивача ОСОБА_1 складу інкримінованих йому адміністративних правопорушень (недоведеністю його вини в установленому законом порядку належними і достатніми доказами).
Проаналізувавши всі наявні у справі докази, суд, враховуючи положення статті 286 КАС України, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 066632 від 19.06.2022 року слід задовольнити, оскільки вказану постанову не можна визнати обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України, позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Закарпатській області судовий збір, сплачений позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним адміністративним позовом в сумі 496,20 грн., що підтверджується квитанцією від 10.10.2022 року, оригінал якої є в матеріалах справи (а.с.1).
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне.
Частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.132 КАС України).
Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, що також відображено у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16.
З аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу ОСОБА_1 адвокатом Кавка Іваном Івановичем на підставі Договору про надання правової допомоги № 2022-10-04 від 04.10.2022 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с.11). Згідно п.3 вказаного Договору за надання правової допомоги замовник сплачує адвокату вартість у фіксованому розмірі в сумі 800,00 гривень за одну годину за кожну окрему дію.
З Акту виконаних робіт (надання послуг) від 08.10.2022, який є додатком до Договору № 2022-10-04, адвокатом Кавка І.І. надано замовнику ОСОБА_1 ткі послуги та виконані наступні роботи, а саме: консультація клієнта 1200 грн, ознайомлення та аналіз діючого законодавства 1600 грн., підготовка та складання позовної заяви 2600 грн., всього загальна вартість робіт (послуг) склала 5200,00 грн. (а.с.12).
Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 08.10.2022 року за Договором про надання правової допомоги від 04.10.2022 року, Акту від 08.10.2022 року адвокатом Кавка І.І. від ОСОБА_1 прийнято оплату в сумі 5200,00 грн. (а.с.13).
Суд частково погоджується з наведеними розрахунками та, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19 та 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суті виконаних послуг, а також враховуючи конкретні обставини справи, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеними, неспівмірним з обсягом наданих адвокатом послуг.
Та з урахуванням заперечень відповідача також в частині розміру судових витрат, суд вважає розмір витрат на правничу правову допомогу адвоката завищеним, а тому, з урахуванням незначної складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг, а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг і значенням справи для сторони, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу витрати на професійну правничу допомогу частково, в сумі 1500,00 грн., а тому суд вважає за необхідне частково задовольнити заявлені позивачем ОСОБА_3 позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, враховуючи положення ч.1 ст.139 КАС України, позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Закарпатській області на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним адміністративним позовом в сумі 496,20 грн., що підтверджується квитанцією від 10.10.2022 року, оригінал якої є в матеріалах справи (а.с.1), а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2,5,9,77,241-246,286 КАС України, ст.ст.9,122,126, 245, 251, 252,255,256,280,288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, сержанта поліції ПСРПП відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Ситар Івана Михайловича, про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 068832 від 19 червня 2022 року, винесену поліцейським СРПП відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області Ситар І.М. про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.122, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП.
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за рахунок бюджетних асигнувань відділення поліції №2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області (юридична адреса: м.Ужгород, вул.Ференца Ракоці, 13, код ЄДРПОУ - 40108913) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) - судові витрати у виді судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, а всього стягнути 1996 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто шість) гривень 20 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Міжгірський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справ апеляційним судом.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО