Справа № 420/20521/23
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді ЮхтенкоЛ.Р.,

за участю секретаря судового засідання Замостенчук А.О.,

від позивача ОСОБА_1 на підставі ордеру,

від відповідача Бондар М.В. на підставі довіреності,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: 57518, Миколаївська область, Первомайський район, с. Благодатне) про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 09 серпня 2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: 57518, Миколаївська область, Первомайський район, с. Благодатне), в якій позивач просить, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог:

- Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 25 лютого 2023 року № 88, яким начальника логістики заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено дисциплінарне стягнення «догана»

- Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію завданої незаконним притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладенням дисциплінарного стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою від 17 серпня 2023 року позивачу поновлено строк звернення до суду із цим позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.02.2023 року його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді «догани», з яким позивач не погоджується та вважає такі дії протиправними, та такими, що підлягають скасуванню у судовому порядку з огляду на те, що по-перше, у відповідності до змісту статей 45, 48, 83, 84, 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Так, представник позивача зазначає, що під час спілкування, яке мало місце 24 лютого 2023 р. між командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 та позивачем, останній жодним чином не допускав порушення правил поведінки, що відповідно виключає наявність в його діях порушення військової дисципліни. Зазначена розмова полягала у доповіді начальника логістики - заступника командира батальйону майора ОСОБА_2 про дійсний стан матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 та доведення до свого безпосереднього начальника інформації про необхідність проведення суцільної інвентаризації наявних матеріальних цінностей. В свою чергу, зміст даної доповіді командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 з незрозумілих причин не влаштував, у зв`язку із чим останній підвищуючи подальший тон розмови запропонував позивачу проходити військову службу в іншій військовій частині.

При цьому з огляду на відсутність під час вказаного спілкування будь-яких інших військовослужбовців жодною військово-посадовою особою військової частини НОМЕР_2 та/або вищого органу військового управління, ні в процесі відповідного службового розслідування, ні в рамках службової перевірки, ні в будь-якій іншій адміністративній процедурі позивачу не пропонувалось надати свої усні та/або письмові пояснення з приводу нібито порушення ним правил поведінки під час спілкування із командиром даної військової частини.

У зв`язку із чим командир військової частини НОМЕР_2 полковник ОСОБА_3 без призначення та проведення як службового розслідування так і службової перевірки, виключно суб`єктивно оцінюючи зміст розмови із позивачем, з точки зору свого службового становища та життєвих принципів, без наявності будь-яких належних та допустимих доказів одноособово дійшов висновку про наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку.

По-друге, представник позивача зазначає, що оскаржуваний наказ не містить жодних конкретних обставин, зокрема, в наказі не конкретизовано предмету даної розмови, що саме говорив позивач та які відповіді отримав від свого безпосереднього начальника, які саме конкретні зауваження були зроблені командиром військової частини Позивачу, не наведено доказів відсутності реагування останнім на дані зауваження.

Крім того, оскаржуваний наказ також не містить жодних посилань на інші документи-докази, якими могли б бути встановлені/зафіксовані відповідні обставини.

По-третє, представник позивача зазначає, що з оскаржуваного наказу не вбачається врахування командиром військової частини ступеня вини позивача, його попередньої поведінки, завдання збитків, тривалості військової служби, рівня знань, підстав застосування такого виду дисциплінарного стягнення як догани, та не обґрунтовано не можливість застосування іншого стягнення, зокрема, зауваження.

На думку представника позивача, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Через канцелярію суду 11.09.2023 року (вхід. № 30641/23) від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій представник зазначає, що позивач зазнав негативних емоцій, змістом яких є занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання, які полягали у тому, що позивач вимушений був продовжувати проходити військову службу за мобілізацією в умовах правового режиму воєнного стану в іншій військовій частині. А тому, з урахуванням наведених обставин справи, негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача, досягли рівня страждання у розмінні змісту ст.. 23 ЦК України, а отже моральну шкоду було завдано.

Представник позивача звертає увагу, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумності, несправедливості) її розміру.

На думку позивача, розмір моральної шкоди 10000 грн є співмірний з причиненим негативним наслідком.

Через канцелярію суду 11.09.2023 року (вхід. № 30512/23) від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого представник проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на таке.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) № 88 від 25.02.2023 року майора ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді «догани».

На виконання вимог ведення діловодства у Збройних Силах України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України було прийнято наказ № 88, в якому визначені причини та умови дисциплінарного правопорушення, а саме позивач допустив порушення правил поведінки у спілкуванні із командиром; характер та обставини правопорушення наказом також зазначенні, вина встановлена у формі прямого умислу, що у наслідку призвело до порушення позивачем цілого ряду норм та приписів.

27 лютого 2023 року майор ОСОБА_2 , був ознайомлений з наказом про його притягнення до дисциплінарної відповідальності. Однак позивач не повідомив командира частини, що він не згоден з даним наказом. З цього приводу позивачем не було подано жодного рапорту до командування частини.

Крім того, позивач в порушення вимог ст.88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у місячний строк не реалізував свого права на подачу скарги старшому командирові, що з об`єктивних причин міг вчинити, так як в той час позивач займав посаду начальника логістики-заступника командира військової частини.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до ст.1 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю;додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негативних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до ст.6. Дисциплінарного статуту Збройних Сил України право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого-їх виконувати, крім випадку відання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконано сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Згідно з ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання і належного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності-накласти дисциплінарне стягнення. Відповідно до п.(б) ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема догана.

Позивача ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни у спілкуванні з командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3

Згідно з ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ (зі змінами), начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання; підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

З урахуванням зазначеного, представник відповідача зазначає, що позивач окрім вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо сумлінного і чесного виконання військового обов`язку, знання та виконання своїх обов`язків і додержання вимог статутів Збройних Сил України.

Таким чином, на думку представника відповідача, військовою частиною НОМЕР_2 правильно кваліфіковано дії позивача, як вчинення дисциплінарного проступку. А командир військової частини НОМЕР_2 діяв в межах повноважень та накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді «догани» відповідає вимогам ст. 6,11,30,33,49,56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст..1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Ухвалою від 17 жовтня 2023 року розгляд справи № 420/20521/23 продовжено за правилами загального позовного провадження. Розпочато розгляд справи № 420/20521/23 спочатку. Розпочато підготовче провадження у справі № 420/20521/23. Прийнято заяву про збільшення позовних вимог. Зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали, надати суду докази, які стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу від 25 лютого 2023 року № 88 (рапорти, доповідні записки, службове розслідування тощо), у разі їх наявності. Запропоновано позивачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали надати суду письмові пояснення про причини не оскарження наказу від 25 лютого 2023 року № 88 у місячний строк з дати його отримання, 27 лютого 2023 року, та відповідні докази на їх підтвердження.

До суду 31 жовтня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вхід. № ЕП/43375/23).

До суду 09 листопада 2023 року від представника позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду (вхід. № ЕП/44332/23)

Через канцелярію суду 17.11.2023 року (вхід.№ 40662/23) від представника позивача надійшов супровідний лист на виконання ухвали суду, до якого додано запропоновані для надання до суду документи.

Ухвалою, що занесена до протоколу підготовчого засідання від 07.12.2023 року приєднані до матеріалів справи вищезазначені заяви та закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 30.01.2024 року.

У вступному слові представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в редакції заяви про збільшення позовних вимог та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача, зі свого боку, заперечував проти заявлених позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного демографічного реєстру (а.с.15-16)

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 від 23.11.2015 року ОСОБА_2 є учасником бойових дій. (а.с.17)

Сторони не заперечують, що на дату виникнення спірних правовідносин позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Так, судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 12 від 12.01.2023 року майора ОСОБА_2 , якого наказом начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) №4 від 02.01.2023 року призначено на посаду начальником логістики заступником командира батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 12.01.2023 року справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. (а.с.21)

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) № 88 від 25.02.2023 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на майора ОСОБА_2 » за порушення вимог ст.ст. 6,11,30,33,49,56 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України начальника логістики-заступника командира батальйону військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «догани». (а.с.18-20)

Із оскаржуваним наказом позивача було ознайомлено 27.02.2023 року, про що свідчить власноручний підпис позивача. (а.с.50)

Позивач не погодившись із вказаним наказом та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді «догани», звернувся до суду із цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Спірні правовідносини у даній справі регулюються: Законом України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України», Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», Дисциплінарним статутом Збройних Сил України та Статутом внутрішньої служби Збройний Сил України.

Так, Законом України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Відповідно до статті 1 Розділу 1 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України (далі ДС ЗСУ) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби. (ст. 4 р.1 ДС ЗСУ)

Статтею 6 розділу 1 ДС ЗСУ передбачено право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідно до абзацу 1 статті 45 розділу ІІІ ДС ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 ДС ЗСУ передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу). (ст. 57 ДС ЗСУ)

Відповідно до статей 83,84 ДС ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк. (ст.. 88 ДС ЗСУ)

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Згідно з статтею 6 Статуту Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 30 Статуту визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Статтею 49 Статуту передбачено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Військовослужбовці повинні бути ввічливими у спілкуванні з іншими особами, виявляти особливу увагу до осіб похилого віку, жінок і дітей, поступатися їм місцем у громадському транспорті, сприяти захистові честі й гідності громадян, додержанню громадського порядку, а також подавати допомогу при нещасних випадках, виникненні пожежі чи стихійного лиха. (стаття 56 Статуту)

Так, повертаючись до обставин у цій справі суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 12 від 12.01.2023 року майора ОСОБА_2 було призначено на посаду начальником логістики заступником командира батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 12.01.2023 року справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Сторонами не заперечується, що 24.02.2023 року між командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_3 та начальником логістики заступником командира батальйону військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_2 відбулась розмова стосовно доповіді про дійсний стан матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 та доведення інформації про необхідність проведення суцільної інвентаризації наявних матеріалах цінностей.

Відповідно до інформації зазначеної в оскаржуваному наказі, з боку майора ОСОБА_2 було допущено порушення правил поведінки у спілкуванні з командиром військової частини, позивач поводив себе нестримано, нетактовно, спілкувався неввічливо, грубо без додержання правил військової дисципліни та проявів поваги до начальника, на зауваження з боку командира військової частини не реагував.

У зв`язку з цим, та з урахуванням порушень правил військової дисципліни, до майора ОСОБА_2 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді "догани".

Представник позивача зі свого боку у позовних вимогах та у вступному слові зазначив, що оскаржуваний наказ є протиправним, з огляду на те, що не було здійснено належного службового розслідування, яке мало передувати накладенню дисциплінарного стягнення; позивачу не було надано можливість надати письмові пояснення; та окрім того, наказ не містить конкретних підстав некоректного спілкування позивача із командиром.

Представник відповідача, заперечуючи у відзиві та вступному слові зазначив, що службове розслідування не є обов`язковим, крім того, порушення було очевидним та командир попередив позивача, що за таку поведінку до нього буде застосовано дисциплінарне стягнення у зв`язку з порушенням уставних відносин.

Аналізуючи наведені норми права та доводи сторін суд зазначає, що доводи представника позивача є помилковими, з огляду на те, що дійсно, як наведено вище, проведення службового розслідування може передувати накладенню дисциплінарного стягнення, проте вказаними нормативно-правовими актами не зазначено обов`язку командира щодо його проведення.

Тобто, якщо в діях підлеглого військовослужбовця командиром буде виявлено порушення військової дисципліни, зокрема, прояви неповаги та порушення правил поведінки у спілкуванні з командиром, останній зобов`язаний відреагувати на такі порушення шляхом застосування дисциплінарного стягнення.

Визначення виду дисциплінарного стягнення передбачених статтею 48 ДС ЗСУ, належить до компетенції командира.

Таким чином, у командира відсутній обов`язок проведення службового розслідування перед застосуванням до порушника дисциплінарного стягнення.

Стосовно доводів представника позивача, про ненадання позивачем письмових пояснень, суд зазначає, що такі доводи відхиляються, з огляду на те, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії оскаржуваного наказу позивача було ознайомлено із наказом 27.02.2023 року, про що свідчить його власноручний підпис (а.с.50). Будь-яких додаткових зазначень, щодо того, що позивач не погоджується із наказом позивачем не зазначено та не надано до суду доказів на підтвердження того, що позивач намагався надати відповідні пояснення чи рапорти стосовно незгоди із застосуванням до нього такого виду дисциплінарного стягнення.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що оскаржуваний позивачем наказ, прийнятий на підставі, у спосіб, визначений вище приведеними нормами права та в межах покладених на відповідача повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність своїх дій, а позивачем не наведено доводи на спростування правомірності дій відповідача чи виникнення обґрунтованого сумніву у їх діях та не доведені обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає таке.

Так, приписами ст. 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в ст. 23 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України), відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2019 по справі № 818/1430/17.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що на обґрунтування вказаних позовних вимог позивач зазначає, що позивач зазнав негативних емоцій, змістом яких є занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання, які полягали у тому, що позивач вимушений був продовжувати проходити військову службу за мобілізацією в умовах правового режиму воєнного стану в іншій військовій частині. А тому, з урахуванням наведених обставин справи, негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача, досягли рівня страждання у розмінні змісту ст.. 23 ЦК України, а отже моральну шкоду було завдано.

Однак, суд звертає увагу, що суд не знайшов підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2023 року № 88 та матеріали справи не містять доказів настання втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладені та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що зазначені позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими, а тому не належать задоволенню.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, жодні судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь позивача.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок державного бюджету з підстав того, що позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: 57518, Миколаївська область, Первомайський район, с. Благодатне) про визнання протиправним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано « 07» лютого 2024 року.

Суддя Л.Р.Юхтенко

.