Справа № 240/31768/22
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/31768/22

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період робити з:

09.04.1979 - 18.03.1982 - 2 роки 11 місяців 10 днів;

15.04.1982 - 10.10.1982 - 5 місяців 26 днів;

12.10.1982 -10.05.1983 - 6 місяців 29 днів;

11.05.1983 - 15.08.1983 - 3 місяці 5 днів;

07.09.1983 - 27.02.1984 - 5 місяців 21 день;

16.03.1984 - 23.02.1987 - 2 роки 11 місяців 8 днів;

02.03.1987 - 25.07.1987 - 4 місяці 24 дні;

02.09.1987 - 19.03.1990 - 2 роки 6 місяців 18 днів;

20.03.1990 - 28.09.1990 - 6 місяців 8 днів (неврахований період);

09.10.1990 - 02.09.1991 - 10 місяців 24 дні;

03.09.1991 - 11.05.1992 - 8 місяців 9 днів;

11.05.1992 - 03.06.2002 - 10 років 0 місяців 23 дні (неврахований період);

04.06.2002 - 28.06.2003 - 1 рік 0 місяців 24 дні (неврахований період) та призначити і виплачувати з 23.05.2022 пенсію за віком ОСОБА_1 з розрахунку загального страхового стажу 29 років 3 місяці 7 днів.

В обґрунтування позову вказано, що пенсійним органом під час вирішення питання щодо призначення пенсії протиправно та необґрунтовано не зараховано до страхового стажу та пільгового стажу період роботи з посиланням на те, що певні записи в трудовій книжці проведено некоректно, вони містять виправлення, а також відсутнє повне найменування роботодавця.

Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було подано відзив на позовну заяву за змістом якого він просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказано, що записи, внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції, до страхового стажу не враховуються. За доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи відповідно записів трудової книжки від 04.08.1976 НОМЕР_1 : з 02.03.1987 по 25.07.1987, оскільки запис у трудовій книжці про звільнення проведено некоректно (025); з 09.10.1990 по 02.09.1991, оскільки дата наказу про звільнення містить виправлення; з 11.05.1992 по 03.06.2002 та з 04.06.2002 по 28.06.2003 оскільки відсутня інформація про назву підприємства при прийнятті на роботу та відповідно до вимог законодавства відсутня інформація про сплату страхових внесків та суми заробітку для нарахування пенсії у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за вищезазначені періоди роботи. Для зарахування до страхового стажу зазначених періодів роботи позивачем не надано уточнюючих довідок, визначених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Ухвалою від 10 травня 2023 року до участі у розгляді справи було залучено в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області також направило до суду відзив за змістом якого просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказано, що у зв`язку із призначенням пенсій за принципом екстериторіальності та єдиної черги завдань, заява про призначення пенсії від 23.05.2023 розглядалася на етапі призначення спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області. За результатами розгляду заяви та наданих до неї документів прийнято рішення № 29 від 30.05.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону 1058-ІУ у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Згідно з наданими документами страховий стаж становить 16 років 10 місяців, що є недостатнім для призначення пенсії за віком по досягненні 63 років. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до загального трудового стажу ОСОБА_1 при зверненні за призначенням пенсії враховано наступні періоди: з 01.09.1973 по 14.07.1976 - навчання у вищих/середніх НЗ; з 26.07.1976 по 12.10.1976 - запис № 1, 3 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 13.11.1976 по 01.11.1978 - військова служба; з 11.12.1978 по 28.12.1978 - запис № 5-6 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 08.01.1979 по 02.04.1979 - запис № 7-8 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 09.04.1979 по 18.03.1982 - запис № 9-10 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 15.04.1992 по 10.08.1982 - запис № 11-12 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 11.08.1982 по 10.10.1982 - запис №13-14 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 12.10.1982 по 10.05.1983 - запис № 15-16 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 11.05.1983 по 15.08.1983 - запис № 17-18 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 07.09.1983 по 27.02.1984 - запис № 19-20 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 16.03.1984 по 23.02.1987 - запис № 21-22 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 02.09.1987 по 19.03.1990 - запис № 25-28 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 20.03.1990 по 28.09.1900 - запис № 29-30 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 03.09.1991 по 11.05.1992 - запис № 33-34 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 01.12.2007 по 31.12.2007 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Однак, не зараховано період роботи, зокрема: з 02.03.1987 по 25.07.1987 - запис № 23-24 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 09.10.1990 по 02.09.1991 - запис № 31-32 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 11.05.1992 по 03.06.2002 - запис № 35-36 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 04.06.2002 по 28.06.2003 - запис № 37-38 трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки записи в трудовій книжці проведено некоректно, вони містять виправлення, а також відсутнє повне найменування роботодавця.

Дослідивши подані сторонами письмові докази суд дійшов наступного висновку.

23.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії, якам за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області. За результатами розгляду заяви та наданих до неї документів прийнято рішення № 29 від 30.05.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону 1058-ІУ у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

У зазначеному рішенні вказано, що до загального трудового стажу ОСОБА_1 при зверненні за призначенням пенсії враховано наступні періоди: з 01.09.1973 по 14.07.1976 - навчання у вищих/середніх НЗ; з 26.07.1976 по 12.10.1976 - запис № 1, 3 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 13.11.1976 по 01.11.1978 - військова служба; з 11.12.1978 по 28.12.1978 - запис № 5-6 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 08.01.1979 по 02.04.1979 - запис № 7-8 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 09.04.1979 по 18.03.1982 - запис № 9-10 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 15.04.1992 по 10.08.1982 - запис № 11-12 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 11.08.1982 по 10.10.1982 - запис №13-14 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 12.10.1982 по 10.05.1983 - запис № 15-16 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 11.05.1983 по 15.08.1983 - запис № 17-18 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 07.09.1983 по 27.02.1984 - запис № 19-20 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 16.03.1984 по 23.02.1987 - запис № 21-22 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 02.09.1987 по 19.03.1990 - запис № 25-28 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 20.03.1990 по 28.09.1900 - запис № 29-30 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 03.09.1991 по 11.05.1992 - запис № 33-34 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 01.12.2007 по 31.12.2007 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Однак, не зараховано період роботи, зокрема: з 02.03.1987 по 25.07.1987 - запис № 23-24 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 09.10.1990 по 02.09.1991 - запис № 31-32 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 11.05.1992 по 03.06.2002 - запис № 35-36 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 04.06.2002 по 28.06.2003 - запис № 37-38 трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки записи в трудовій книжці проведено некоректно, вони містять виправлення, а також відсутнє повне найменування роботодавця.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 31.05.2022 № 0600-0207-8/37915 повідомило ОСОБА_1 про зміст рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачений Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV).

Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Статтею 1 Закону № 1058-IV, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 3 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Як підтверджено матеріалами справи, на час звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії, він досяг необхідного пенсійного віку 60 років, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, пенсійний орган не врахував до загального страхового стажу періоди з 02.03.1987 по 25.07.1987 - запис № 23-24 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 09.10.1990 по 02.09.1991 - запис № 31-32 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 11.05.1992 по 03.06.2002 - запис № 35-36 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 04.06.2002 по 28.06.2003 - запис № 37-38 трудової книжки НОМЕР_1 .

Суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі по тексту Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

В подальшому, у інші періоди внесення записів про періоди роботи позивача, не зараховані відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі -Інструкція №58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників видно, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року(далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд зазначає, що незарахування спірних періодів роботи позивача до стажу суперечитиме принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування періодів роботи позивача до страхового стажу є безпідставними. Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 09.10.1990 по 02.09.1991 - запис № 31-32 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 11.05.1992 по 03.06.2002 - запис № 35-36 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 04.06.2002 по 28.06.2003 - запис № 37-38 трудової книжки НОМЕР_1 є протиправним, а тому наявні підстави для зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача.

Разом з тим, відповідачами зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з з 09.04.1979 по 18.03.1982 - запис № 9-10 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 15.04.1992 по 10.08.1982 - запис № 11-12 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 12.10.1982 по 10.05.1983 - запис № 15-16 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 11.05.1983 по 15.08.1983 - запис № 17-18 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 07.09.1983 по 27.02.1984 - запис № 19-20 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 16.03.1984 по 23.02.1987 - запис № 21-22 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 02.09.1987 по 19.03.1990 - запис № 25-28 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 20.03.1990 по 28.09.1900 - запис № 29-30 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 03.09.1991 по 11.05.1992 - запис № 33-34 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 01.12.2007 по 31.12.2007 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а тому у суду відсутні правові підстави для повторного зобов`язання відповідача щодо зарахування їх до страхового стажу позивача .

Водночас, щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, призначити ОСОБА_1 з 23.05.2022 пенсію за віком з розрахунку загального страхового стажу 29 років 3 місяці 7 днів , то суд зазначає наступне.

Разом з тим, до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності в частині оскаржуваного рішення, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Враховуючи, що судом обрано інший спосіб захисту порушеного права, ніж просив позивач, позов слід задовольнити частково.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору, а тому відсутні підстави для його відшкодування.

Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд, вирішуючи питання щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи 200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до квитанції на оплату виконаних адвокатом робіт загальна вартість робіт/послуг професійної правничої допомоги складає 2000,00 грн.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: договір №2212 від 21 грудня 2021 року про надання правової допомоги, розрахунок суми гонорару від 30.11.2022 згідно з яким адвокатом надано такі послуги: підготовка позовної заяви та здійснення адвокатських запитів 5 год. - 3 000,00 грн., підготовка відповіді на відзив - з год. - 2000,00 грн.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із наступного: дана справа відноситься до незначної складності; розгляд справи проведено без участі сторін; позов носить немайновий характер.

В свою чергу, вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд враховує таке.

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що розмір витрат сплачених адвокату, який здійснював підготовку та складання позовної заяви у заявленому розмірі 5000,00 грн. не є співмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним у звітах переліком.

Також судом враховуються, що у справі не було підготовано та подано відповіді на відзив, як було зазначено у розрахунку суми гонорару від 30.11.2022 та за що визначено вартість послуги 2000,00 грн., а тому відсутні підстави для відшкодування зазначеної суми витрат на правничу допомогу.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Так, предметом спору у цій справі є питання зарахування до страхового стажу позивача певних періодів роботи .

Між тим, на переконання суду, розмір вказаних послуг з огляду на незначну складність даної справи та наявність сталої судової практики в аналогічних справах, а також обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, є явно завищеним.

Отже, враховуючи наведені обставини, фактичний обсяг виконаної роботи, незначну складність справи, та з огляду на те, що позов задоволено частково, суд вважає, що розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача у розмірі 2000 грн.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, Житомир,10003, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул.Січових Стрільців,15 м.Івано-Франківськ, 76000, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішення № 29 від 30.05.2022 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 09.10.1990 по 02.09.1991 - запис № 31-32 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 11.05.1992 по 03.06.2002 - запис № 35-36 трудової книжки НОМЕР_1 ; з 04.06.2002 по 28.06.2003 - запис № 37-38 трудової книжки НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у сумі 1000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева