Справа № 580/11000/23
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року справа № 580/11000/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Богач В.І. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23) в якому просить:

-визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 та невиплати компенсації втрати частини доходу;

-зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 01.05.2017 року.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 відкрито провадження в даній справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що після поновлення виплати пенсії з 01.05.2017 року на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду у справі №580/5004/20, розмір пенсії у період з 01.05.2017 по 01.12.2021 щомісячно склав 1293 грн. Представник позивача звернувся до Головного управління із заявою, в якій просив перерахувати розмір пенсії та виплатити компенсації втрати частини доходу, однак листом повідомлено, що розмір пенсії після її поновлення не змінився. Тобто відповідач поновив пенсію не включив позивача в коло осіб, стосовно яких зобов`язаний проводити масові перерахунки пенсії. Позивач вважає, що під час поновлення виплати, пенсія за минулий час повинна бути нарахована та виплачена у розмірі, визначеному відповідно до діючого законодавства на дату нарахування її до виплати, у тому числі з урахуванням діючих норм стосовно індексації пенсії.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позов в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог, оскільки покладені судом зобов`язання у справі №580/5004/20 щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 виконано в повному обсязі, в порядку, встановленому судовим рішенням, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Наголошено, що пенсія після надходження заяви щодо способу її виплати виплачувалась без затримки у розмірі і порядку, визначеному рішенням суду. Отже, для компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії законодавчих підстав немає.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

ОСОБА_1 , є громадянкою України та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області як отримувач пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 у справі №580/5004/20, яке набрало законної сили 02.11.2021, задоволено частково, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області поновити з часу припинення виплату пенсії ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 у справі №580/5004/20, яке набрало законної сили 29.10.2022, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на визначені пенсіонерами банківські рахунки у заявах про виплату пенсії від 10.02.2022, поданими представником.

30.08.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом №2300-0501-8/38895 повідомило, що рішення суду виконано, нараховано пенсію за період з 01.05.2017 по 31.08.2022 у сумі 82774,40грн., виплату якої не проведено.

08.11.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом №14738-14537/Н-03/8-2300/23 на звернення представника позивача від 10-11.10.2023 повідомило, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 у справі № 580/5004/20 Головне управління відновило виплату пенсії ОСОБА_1 з часу припинення виплати пенсії, а на виконання додаткового рішення суду пенсію та доплату до пенсії за попередні періоди перераховано на поточний рахунок пенсіонера. Також повідомлено, що проводити будь-які перерахунки пенсії рішенням суду відповідача не зобов`язувалося. При цьому, компенсація втрати частини дохів також не підлягає до виплати.

Судом також встановлено, що згідно розрахунку пенсії розмір місячної пенсії з 01.05.2017 по 01.12.2021 довічно склав 1293,35грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України).

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №1058-ІV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 2 ст. 7 Закону №1058-ІV визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 8 Закон №1058-IV передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим законом та досягли встановленого цим законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Як зазначено у ст. 1 Закон №1058-IV мінімальна пенсія це державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно із абз. 8 ч. 2 ст. 5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону №1058-IV застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Статтею 42 Закону №1058-IV встановлено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Отже, з дня поновлення виплати пенсії позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з Законом №1058-IV. Будь-яких обмежень прав позивача, як пенсіонера, якому призначено виплату пенсії за рішенням суду, Законом №1058-IV не встановлено.

Виконання вимог Закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо не проведення перерахунку позивачу пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справі Сук проти України від 10.03.2011, поняття майно в першій частині статті 1 Протоколу першого має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися майновими правами і, відповідно, майновому розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Таким чином, право на пенсію включається в поняття майно в розумінні статті 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. А тому, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат, в даному випадку збільшення розміру мінімальної пенсії за віком, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в рамках національної системи соціального забезпечення, та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

Отже, оскільки позивачу поновлена виплата пенсії за віком, відповідач зобов`язаний це право реалізовувати шляхом проведення послідуючих перерахунків з дати поновлення, незалежно від того, виплата пенсії поновлена добровільно чи за рішенням суду.

Пенсія повинна бути нарахована та виплачена в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду, відповідачем поновлено виплату пенсії з 01.05.2017, загальна сума доплати за період з 01.05.2017 по 31.08.2022 складає 82774,40грн., При цьому, відповідачем був визначений розмір пенсії позивача - 1293,35грн. на місяць, та зазначено, що пенсія позивача масовим перерахункам не підлягає.

Суд зауважує, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду не містить будь-яких вказівок та застережень щодо поновлення пенсії у твердому розмірі та що пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам.

Пенсійним фондом України роз`яснено позивачу, що у разі, якщо рішенням суду зобов`язано поновити виплату раніше призначеної пенсії, пенсія поновлюється в розмірі, що склався станом на дату припинення виплати пенсії, якщо інше не передбачено рішенням суду.

При цьому, Законом № 1058-IV визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом, та для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Таким чином, при поновленні позивачу пенсії та здійсненні перерахунку відповідачем безпідставно визначено, що пенсія не підлягає масовим перерахункам, що призвело до порушення права позивача на належний розрахунок пенсії та подальше підвищення її розміру відповідно до приписів статті 42 Закону № 1058-ІV.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії з 01.05.2017.

Щодо вимог позивача про виплати компенсації втрати частини доходу, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі ст. 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто, ст. 2 Закону №2050-ІІІ прямо передбачає, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема, пенсії.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема пенсії). Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом Пенсійного фонду України) добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок №159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

За змістом ст. 7 Закону № 2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Суд звертає увагу на те, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050-ІІІ, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 240/186/20.

Як встановлено судом, представник позивача звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою щодо виплати компенсації втрати частини грошових доходів. Однак, листом від 08.11.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №14738-14537/Н-03/8-2300/23 відмовило представнику позивача у виплаті компенсації.

Оскільки відповідачем відмовлено представнику позивача у виплаті компенсації втрати частини грошових доходів, у суду є підстави вважати, що право позивача на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушене відповідачем, а відтак, позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не здійснення перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.05.2017 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР