Справа № 160/25159/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Довгополій Т.В.
представника позивача Іванова О.В.
представника відповідача Копчинської Ю.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Вінницької митниці (далі митниця, відповідач), в якій позивач просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2023/000087/2 від 15.09.2023.
Ухвалою суду від 16.10.2023 прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
27.10.2023 до суду від Вінницької митниці надійшло клопотання про розгляд справи з викликом сторін.
29.10.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем підтримано доводи, викладені у позові.
На підставі ухвали від 01.11.2023 суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
В підготовче засідання 17.11.2023 з`явились представники сторін.
В підготовчому засіданні 17.11.2023 оголошено перерву.
В підготовчому засіданні 27.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні.
В судове засідання 24.01.2024 з`явились представники сторін.
Представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Відповідно до повідомлення від 14.09.2023 транспортні витрати на доставку автомобіля по маршруту від м. Holzgerlingen (Німеччина) до кордону України Шегині Медика складають 285 євро; страхування транспортного засобу не проводилось.
До митного оформлення для підтвердження митної вартості товару подані наступні документи:
- рахунок-фактура (інвойс) від 23.08.2023 № 2023/8-1239;
- свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 22.04.2020 № FQ889978;
- довідка про транспортні витрати б/н від 14.09.2023;
З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, декларанта зобов`язано надати (за наявності) додаткові документи.
Декларант позивача направив відповідачу Звіт 4550/23 про визначення вартості транспортного засобу, що ввозиться на митну територію України та заяву, у які вказав, що всі документи по частині 2 статті 53 МК України по даній МД надано, інші документи надаватись не будуть.
15.09.2023 митницею винесено рішення про коригування митної вартості № UA401000/2023/000087/2.
Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач спирався на таке.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.
Пунктом 24 частини 1 статті 4 МК України визначено, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно - правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно з Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з частиною 1 статтею 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України передбачено документи, які підтверджують митну вартість товарів: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок - фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі - продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно зі статтею 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Оцінюючи висновки відповідача про наявність розбіжностей у документах, наданих до митного оформлення, що стали підставою для витребування додаткових документів та коригування заявленої позивачем митної вартості, суд виходить з такого.
В оскаржуваному рішенні митниця вказала, що довідка про транспортні витрати б/н від 14.09.2023, яка подавалась декларантом, містить фразу «Страхування транспортного засобу не проводилось», хоча страхування на території ЄС є обов`язковим для ТЗ, що пересуваються своїм ходом по шляхах загального користування.
Згідно з пунктами 6, 8 частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Статтею 7 Директиви Ради 72/166/ЄЕС «Щодо зближення законів держав-членів стосовно страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів та виконання зобов`язання щодо страхування такої відповідальності» від 24 квітня 1972 року встановлено, що кожен транспортний засіб, що звичайно знаходиться на території третьої країни або на неєвропейській території держави-члена, повинен, до в`їзду на територію, де діє Договір про заснування Європейського Економічного Співтовариства (994_017), мати дійсну зелену картку або сертифікат прикордонного страхування, який засвідчує, що цей транспортний засіб застрахований у відповідності до вимог статті 6.
Статтею 3 Директиви 2009/103/ЄС Європейського парламенту та ради від 16 вересня 2009 року визначено, що відповідно до статті 5, кожна держава-член вживає всіх заходів, необхідних для забезпечення покриття страховкою цивільної відповідальності відносно використання автотранспортних засобів, які зазвичай перебувають на її території.
Кожна держава-член вживає заходів, необхідних для забезпечення покриття страховим контрактом:
(а) відповідно до чинного законодавства у інших державах-членах, - будь-яких шкоди або ушкоджень, спричинених на території таких держав;
(b) будь-якої шкоди або ушкодження, понесеного громадянами держав-членів протягом прямої подорожі між двома територіями, на яких застосовується Договір, якщо жодне національне страхове бюро не відповідальність за територію, що її перетинають; у такому випадку шкода або ушкодження покривається відповідно до чинного національного законодавства про обов`язкове страхування держави-члена, на території якої зазвичай перебуває автотранспортний засіб.
Страхування, зазначене у першій частині, обов`язково покриває як шкоду майну, так і особисті ушкодження.
Отже, як видно на території Євросоюзу всі транспортні засоби мають бути застраховані.
При цьому, МК України чітко передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, належать страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, про що зазначалось вище.
Разом з тим, як встановлено судом, позивачем не надано відомостей відносно страхування автомобіля, заявленого до декларування, та на вимогу надати такі митному органу, відмовлено.
Та обставина, що в повідомленні про вартість транспортних витрат на доставку автомобіля від 14.09.2023 вказано про те, що страхування транспортного засобу не проводилось не спростовує обов`язковість страхування автомобіля відповідно до вимог законодавства Євросоюзу.
Отже, з долучених до матеріалів справи копій документів, які подавались до митного оформлення, проаналізованих правових норм, суд приходить до висновку, що в наданих до митного оформлення документах містились розбіжності, у відповідача були сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей, що зумовило витребування від декларанта позивача додаткових документів.
Згідно з частиною 1статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до статті 57 МК України:
1. Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
5. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
6. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
7. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
8. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
На підставі частини 2 статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» № 598 від 24.05.2012 містить вичерпні вимоги до заповнення графи 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" рішення про коригування митної вартості товарів.
Так, у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:
неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);
невірно проведений розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу;
надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Дослідивши митну декларацію від 04.07.2023 року судом встановлено, що автомобіль по цій декларації був оформлений в порядку зовнішньо економічної операції по контракту з іноземним суб`єктом підприємницької діяльності, про що вказує код документа „4100 графи 44 даної митної декларації, який у відповідності до „Класифікатора документів, які зазначаються у митній декларації, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011, вказує номер та дату зовнішньо економічного контракту. Стороною контракту у даному випадку є Естонія, про що свідчать графи 2 та 11 даної митної декларації. Країною відправлення автомобіля по цій декларації є Угорщина, про що свідчить код документа „9610 графи 44 даної митної декларації, який у відповідності до „Класифікатора документів, які зазначаються у митній декларації, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011, вказує номер та дату митної декларації країни відправлення, яка в даному випадку зазначена в номері декларації як HU. Згідно міжнародного стандарту кодів назв країн ISO 3166-1, код HU означає скорочену назву Угорщини. Тобто, автомобіль поставлявся не по прямому контракту, а через посередника.
Також, товар по даній митній декларації оформлений за умовами поставки згідно Інкотермс DAP UA-Дубно. Дані умови поставки передбачають включення до ціни товару вартості навантаження, перевезення, страхування та інших витрат продавця пов`язаних з доставкою товару до визначеного місця.
Крім того, головною відмінністю транспортного засобу, який був оформлений за цією митною декларацією, від транспортного засобу позивача, є наявність в ньому гідроборту (розташованому перед дверима вантажного відсіку автомобіля спеціального механізму для підйому вантажу), який відсутній в автомобілі позивача. Згідно інформації, розміщеній в мережі Інтернет (скріншот долучено до матеріалів справи), тільки вартість гідроборту без його установлення розпочинається від 148312 гривень, що за курсом Національного банку України станом на день розгляду цієї справи (38,4687 грн за 1 Євро) складає 3855 Євро.
Зазначені фактори впливають на вартість автомобіля позивача в бік її зменшення в порівнянні з автомобілем, оформленим по митній декларації від 04.07.2023 року, яка стала джерелом числового значення митної вартості.
Окрім того, суд враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах: від 29.01.2019 по справі № 815/6827/17, від 16.04.2019 по справі № 815/6698/17, митна вартість товарів, відкоригована за резервним методом має ґрунтуватися на митній вартості, раніше визнаній (визначеній) митними органами, що міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (далі ЄАІС). При цьому, у такій ситуації митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як на підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МК України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості, чого в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, відповідач не зазначив.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Спірне рішення відповідача є індивідуально-правовим актом, оскільки породжує права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 КАС України.
Проте, суд констатує, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем не у відповідності до вимог МК України, необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення
На підставі частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів №UA401000/2023/000087/2 від 15.09.2023 не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Отже, вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 у цій справі представляв адвокат Іванов О.В., що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР №000096 від 28.04.2017.
Між ОСОБА_1 (Клієнт) та ОСОБА_2 (Адвокат) укладено договір про надання правової допомоги б/н від 18.09.2023 (далі Договір).
У відповідності до пункту 1.1. Договору, клієнт доручає, а адвокат, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін по оскарженню рішення Вінницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA401000/2023/000087/2 від 15.09.2023.
Згідно з пунктом 4.1. Договору, гонорар адвокату за дання правової допомоги, передбаченої пунктами 2.1.1. 2.1.9 Договору встановлюється в розмірі 7500,00 грн.
Також, до матеріалів справи долучено акт наданих послуг (виконаної роботи) по договору про надання правової допомоги №1 від 18.09.2023, на підставі якого адвокат надав послуги (виконав роботу), а клієнт прийняв послуги (виконану роботу):
- дата: 18.09.2023-29.10.2023;
- назва дії, заходу, документа: опрацювання документів, підготовка та направлення до суду позовної заяви з відповідними додатками; опрацювання відзиву на позов; підготовка та направлення відповіді на позов;
- кількість витрачених годин: 10;
- вартість грн.: 7500,00 грн.
Всього по даному акту адвокатом надано послуг (виконано роботу) клієнту на суму 7500,00 грн.
Також, до матеріалів справи долучено квитанцію до прибуткового касового ордера №33 від 29.10.2023 про прийняття від ОСОБА_1 - 7500,00 грн.; підстава: договір про надання правової допомоги від 18.09.2023;
Розглядаючи обсяг наданої правничої допомоги та її вартість, суд зазначає, що вартість наданої допомоги є надто завищеною, оскільки спірні правовідносини вже врегульовані у рішеннях за наслідком розгляду аналогічних справ; адвокат Іванов О.В. представляв інтереси інших клієнтів у подібних справах (більше 40, перелік яких наведених у позовній заяві); вчинення адвокатом дій в межах цієї справи не зайняло великої кількості часу.
З огляду на зазначене, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
В той же час, оскільки позивач, у зв`язку із неправомірними діями відповідача, був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права, у зв`язку з чим ним було понесено витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності, суд приходить до висновку про необхідність присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. та сплата судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1157,05 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2023/000087/2 від 15.09.2023.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці судові витрати:
- на сплату судового збору у розмірі 1157 (одна тисяча сто п`ятдесят сім) гривень 05 копійок;
- на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 06.02.2024.

Суддя М.В. Бондар