Справа № 215/6888/23
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2024 рокуСправа №215/6888/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області и, в якій просить:
- встановлення наявності компетенції (повноважень) у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 18.09.2023 року зазначити в ненормативному правовому акті, що вона не отримує виплати на догляд інваліда 1 групи до пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і визнати відмову від такої процедури протиправною діяльністю та зобов`язати виконати таку процедуру.
Позовні вимоги вмотивовані безпідставністю та необґрунтованістю відповідача, який листом від 17.10.2023 року № 0400-010220-8/162754 не повідомило позивача чи є вона особою, яка отримує виплати на догляд інвалідам 1 групи до пенсії, що, на думку позивача, вказує на професійну непридатність особи, яка приймає рішення у наданні соціальних послуг з догляду на професійній основі, оскільки через порушення функції організму не можу самостійно пересуватись та самообслуговуватись, тому, на думку позивача, відповідач застосував не належним чином свою управлінську функцію і не діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією України.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2023 року справу № 215/6888/23 передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за підсудністю..
Ухвала від 27 грудня 2023 року суд відкрив провадження в адміністративній справі № 215/6888/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

12.01.2024 року відповідач надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що на звернення позивача від 18.09.2023 року про отримання надбавки на догляд розглянута відповідно до чинного законодавства та направлена відповідь до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради та на адресу позивача, що підтверджується матеріалами справи.

На думку відповідача, аргументація позовних вимог є абстрактно-теоретичним трактуванням норм законодавства, де позивач обрав неефективний спосіб захисту прав та інтересів, які, по суті, не порушені.

Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) з 31.12.2003 року.

19.09.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримано заяву позивача від 18.09.2023 (вх. №40854/00400-23 від 19.09.2023) з питання пенсійного забезпечення. В зазначеній заяві позивачем порушила два питання, зокрема:

1) завчасно належно повідомити позивача і Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у м. Ради про отриману надбавку 50 грн на догляд інвалідам групи до пенсії ОСОБА_1 , з роз`ясненням і чи є позивач особою, яка отримує виплати на догляд відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зняти надбавку 50 грн на догляд, якщо вона надана згідно із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатом розгляду заяви позивача від 18.08.2023 Головне управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 17.10.2023 року № 0400-010220-6/162755 надало відповідь, в якій зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення» передбачено з 1 вересня 2008 року встановлення надбавки на догляд інвалідам 1 групи, одиноким інвалідам II групи, які потребують постійного стороннього догляду або досягли пенсійного віку, одиноким інвалідам III групи, які досягли пенсійного віку, одиноким одержувачам пенсій за віком та за вислугу років, які потребують постійного стороннього догляду, та які отримують пенсію відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім осіб, які отримують державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»). Розмір надбавки на догляд встановлено в фіксованій сумі та складає 50 грн.

Особам, які визнані інвалідами 1 групи, та яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», надбавка на догляд призначається автоматично, незалежно від виду пенсії та встановлюється на підставі довідки МСЕК. При цьому, зазначеним особам, які були визнані інвалідами 1 групи станом на 1 вересня, вона встановлюється з 01.09.2008 року, в іншому випадку - з дня встановлення інвалідності, але не раніше 01.09.2008 року.

Надбавка на догляд виплачується незалежно від факту роботи.

На підставі довідки МСЕК про встановлення 1 групи інвалідності позивач отримуєте надбавку на догляд в розмірі 50 грн.

З другого питання відповідач у відповіді зазначив, що за умовами постанови Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2021 року «Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» позивачу необхідно відмовитись від надбавки на догляд, яку вона отримуєте в органах Пенсійного фонду, за власним бажанням, може звернутись до будь якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян маючи при собі паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) та подати відповідну заяву.

Додатково у листі від 17.10.2023 року зазначено, що інформацію про отримання озивачем надбавки на догляд направлено листом № 0400-010220-8/162754 від 17.10.2023 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради та листом № 0400-010220-6/162755 від 17.10.2023 на адресу позивача вказану в пенсійній справі.

Вважаючи дії відповідача та рішення протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, передбачає перехід від системи пенсійного забезпечення до страхової пенсійної системи і встановлення прямої залежності розмірів пенсій від страхового стажу й заробітку, з якого були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду.

Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків та інше. Дія інших законів та нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Водночас пункт 14 статті 11 Закону №1058-IV передбачено, що один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет І типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю І групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства, починаючи з 01.01.2005 підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, якщо одержують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення» передбачено з 1 вересня 2008 року встановлення надбавки на догляд інвалідам 1 групи, одиноким інвалідам II групи, які потребують постійного стороннього догляду або досягли пенсійного віку, одиноким інвалідам III групи, які досягли пенсійного віку, одиноким одержувачам пенсій за віком та за вислугу років, які потребують постійного стороннього догляду, та які отримують пенсію відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім осіб, які отримують державну соціальну допомогу на догляд відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»). Розмір надбавки на догляд встановлено в фіксованій сумі та складає 50 грн.

Особам, які визнані інвалідами 1 групи, та яким пенсія призначена відповідно до Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», надбавка на догляд призначається автоматично, незалежно від виду пенсії та встановлюється на підставі довідки МСЕК. При цьому, зазначеним особам, які були визнані інвалідами 1 групи станом на 1 вересня, вона встановлюється з 01.09.2008 року, в іншому випадку - з дня встановлення інвалідності, але не раніше 01.09.2008 року.

З матеріалів справи слідує и не заперечується сторонами , що на підставі довідки МСЕК № 0247162 про встановлення 1 групи інвалідності позивач отримує надбавку на догляд в розмірі 50,00 грн.

З заяви позивача також видно та не заперечується відповідачем у відповіді, що позивач просить зняти надбавку 50 грн на догляд, якщо вона надана згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тобто у своїй заяві позивач вже звернулась до органу Пенсійного фонду з заявою про відмову від надбавки на догляд.

Проте у своїй відповіді від 17.10.2023 року на звернення позивача від 18.09.2023 року відповідач зазначив, що за умовами постанови Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2021 року «Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі» позивачу необхідно відмовитись від надбавки на догляд, яку вона отримуєте в органах Пенсійного фонду, за власним бажанням, можете звернутись до будь якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян маючи при собі паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) та подати відповідну заяву.

Суд критично оцінює твердження відповідача, що позивач повинна з`явитись до будь якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян, маючи при собі паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків, оскільки позивач є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього догляду. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію, тобто у відповідача є наявна пенсійна справа з відповідними документами.

Позивач скористалась своїм правом щодо відмови від надбавки на догляд та направила на адресу відповідача відповідну заяву, що підтверджується матеріалами справи.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що належними є способи захисту, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої дає змогу обрати такий спосіб захисту, який забезпечує виконання її приписів. Визначення ефективного судового захисту пов`язане з відповідним змістом заявлених позовних вимог, тобто з визначенням належного способу захисту порушених прав, свобод та інтересів особи.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства, вимоги позивача, суд зробив висновок, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.09.2023 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2023 року в частині про зняття надбавки 50 грн на догляд та прийняти рішення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2021 року "Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».

Щодо позовних вимоги в частині встановлення наявності компетенції (повноважень) у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 18.09.2023 року зазначити в ненормативному правовому акті, що вона не отримує виплати на догляд інваліда 1 групи до пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , суд зазначає таке.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Ужитий у пункті 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За змістом пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Аналізуючи зміст наведених вище правових норм у контексті вирішення питання юрисдикційної належності тих вимог, які ставить перед судом позивач, суд зазначає таке.

У своєму позові він просить суд, зокрема, встановити відсутність компетенції (повноважень) у посадової особи у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви, визнати таку процедуру протиправною діяльністю та зобов`язати отриматися від такої процедуру.

Відповідно частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто, позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію, або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Компетенційні спори виникають виключно в межах реалізації функцій публічно-правового характеру суб`єктами владних повноважень. Особливість судового розгляду компетенційних спорів зумовлена необхідністю вирішення питання про те, чи належним чином реалізована компетенція відповідача та чи не порушена при реалізації повноважень відповідача компетенція позивача.

У справі, яка переглядається, позивач не є суб`єктом владних повноважень, а отже не наділена адміністративною процесуальною дієздатністю в частині пред`явлення позову щодо визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) у відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 820/3713/17, також постанові Верховного Суду від 05 липня 2019 року в справі №802/833/17-а, від 29 квітня 2020 року в справі №160/1106/19, від 23 лютого 2021 року в справі № 808/1259/18, від 26 травня 2022 року у справі №200/12247/20-а, від 18 травня 2022 року у справі № 1140/2176/18.

Враховуючи наведене, суд зробив висновок, що звертаючись до суду з позовом про встановлення відсутності компетенції (повноважень) у відповідача позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, які не можуть бути поновлені судом адміністративної юрисдикції в межах даної справи.

Необхідно зазначити, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити у світлі частини 3 статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, тому в цьому випадку відсутні підстави для зазначення суду, до юрисдикції якого мав би належати розгляд цієї справи.

Оскільки справу щодо встановлення відсутності компетенції (повноважень) у відповідача не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то суд зобов`язаний закрити провадження в цій частині відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення наявності компетенції (повноважень) у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 18.09.2023 року зазначити в ненормативному правовому акті, що вона не отримує виплати на догляд інваліда 1 групи до пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Оскільки розгляд цього спору про встановлення відсутності компетенції (повноважень) з урахуванням його предмету і суб`єктного складу перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про визнання протиправною діяльності задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення наявності компетенції (повноважень) у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 18.09.2023 року зазначити в ненормативному правовому акті, що вона не отримує виплати на догляд інваліда 1 групи до пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.09.2023 року

Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.09.2023 року в частині про зняття надбавки 50 грн на догляд та прийняти рішення у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2021 року "Про внесення змін до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук