Справа № 440/10114/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 р.Справа № 440/10114/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2023, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 27.10.23 по справі № 440/10114/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог /т. 3, а.с. 8-13/ просила:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.07.2023 №№ 6, , 6, 6, 5, 6, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2023 №Ф-6, рішення від 14.08.2023 №6 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 03.07.2023 №№ 6, , 6, 5, 6, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2023 №Ф-6 та рішення від 14.08.2023 №6 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 03.07.2023 №6 - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 13414,32 грн (тринадцять тисяч чотириста чотирнадцять гривень тридцять дві копійки).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 р. в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у визначеному законом порядку була зареєстрована як фізична особа - підприємець 24.09.2018, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , перебувала на обліку як платник податків в ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДПС у Полтавській області.

01.08.2022 позивачем прийняте рішення про припинення підприємницької діяльності.

У період з 24.09.2018 по 30.09.2018 позивач перебувала на загальній системі оподаткування, а з 01.10.2018 по 01.08.2022 - спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, з 01.10.2018 по 31.03.2022 була платником податку ІІ групи, з 01.04.2022 по 01.08.2022 - ІІІ група.

Головним управління ДПС у Полтавській області у період з 09.05.2023 по 15.05.2023 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 24.09.2018 по 01.08.2022, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 24.09.2018 по 01.08.2022, результати якої оформлені актом від 22.05.2023 №5409/16-31-24-06-08/ НОМЕР_1 /т. 1, а.с. 40-104/.

Перевіркою встановлено факт порушення позивачем вимог:

пп. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п. 177.11 ст. 177 ПК України, а саме - не подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік (граничний термін подання - 10.02.2020), за 2020 рік (граничний термін подання - 09.02.2021), за 2021 рік (граничний термін подання - 09.02.2022), за 2022 рік (граничний термін подання - 20.09.2022);

пп.164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177 ПК України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб в сумі 458428,34 грн, в т.ч. за 2019 рік - 141461,21 грн, за 2020 рік - 121753,76 грн, за 2021 рік - 195213,37 грн;

пп. 5 пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України в частині порушення умов перебування платником на спрощеній системі оподаткування, внаслідок чого завищено сплату єдиного податку на суму 38350,53 грн, в т.ч. за 2019 рік - 10015,20 грн, за 2020 рік - 11335,20 грн, 2021 рік - 14400,00 грн, 2022 рік - на 2600,13 грн;

абз. "б" абз. "ґ" п. 176.2 ст. 176 ПК України внаслідок подання не у повному обсязі та неподання податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку: за IV квартал 2018 року (граничний термін -09.02.2019); за І квартал 2019 року (граничний термін - 10.05.2019); за II квартал 2019 року (граничний термін - 09.08.2019); за квартал 2020 року (граничний термін - 09.08.2020); за ІІ квартал 2021 року (граничний термін - 09.08.2020); за IV квартал 2021 року (граничний термін - 09.02.2022);

п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено єдиний внесок за час перебування на загальній системі оподаткування у загальному розмірі 544553,90 грн, у т.ч. за 2019 рік - 165250,80 грн, за 2020 рік - 140273,10 грн, за 2021 рік - 237600,00 грн, за 2022 рік - 1430,00 грн, та завищено єдиний внесок за час перебування на спрощеній системі оподаткування у загальній сумі 37992,02 грн, в т.ч. за 2019 рік - 11016,72 грн, за 2020 рік - 9595,30 грн, за 2021 рік - 15950,00 грн, за 2022 рік - 1430,00 грн, що призвело до заниження єдиного внеску загалом на 506561,88 грн, в т.ч. за 2019 рік - 154234,08 грн, за 2020 рік - 130677,80 грн, за 2021 рік - 221650,00 грн;

п. 181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2, п. 183.4 ст. 183, абз. "а" п. 187.1 ст. 187 ПК України, а саме: платником не подано реєстраційну заяву платника податку на додану вартість;

181.1 ст. 181, п. 183.1, п. 183.2 ст. 183, п. 187.1 ст.187 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 400923,00 грн, у т.ч. по періодах: березень 2019 року - 16719,00 грн, квітень 2019 року - 4057,00 грн, травень 2019 року - 2132,00 грн, червень 2019 року - 2768,00 грн, січень 2020 року - 592,00 грн, лютий 2020 року - 12160,00 грн, червень 2020 року - 237,00 грн, вересень 2020 року - 8882,00 грн, жовтень 2020 року - 38156,00 грн, листопад 2020 року - 34548,00 грн, грудень 2020 року - 43366,00 грн, січень 2021 року - 32074,00 грн, лютий 2021 року - 34779,00 грн, березень 2021 року - 41916,00 грн, квітень 2021 року - 24548,00 грн, травень 2021 року - 54257,00 грн, червень 2021 року - 4873,00 грн, листопад 2021 року - 43803 грн, грудень 2021 року - 1055,00 грн, серпень 2022 року - 1,00 грн;

пп. 1.1, пп. 1.2, пп. 1.4, пп. 1.5, п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Інші перехідні положення" ПК України, внаслідок чого занижено податкове зобов`язання зі сплати військового збору загалом у розмірі 38202,36 грн, в т.ч. за 2019 рік - 11788,43 грн, за 2020 рік - 10146,15 грн, за 2021 рік - 16267,78 грн;

п. 63.3 ст. 63 ПК України в частині неподання у строки повідомлення за формою №20-ОПП про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням.

Заперечення позивача на акт перевірки відхилені листом Головного управління ДПС у Полтавській області від 26.06.2023 №22926/6/16-31-24-06-07 /т. 1, а.с. 116-139/.

03.07.2023 на підставі зазначеного вище акта перевірки Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовані податкові повідомлення-рішення:

№6, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати військового збору загалом у розмірі 41149,47 грн, з них: основний платіж - 38202,36 грн, штрафна (фінансова) санкція (штраф) - 2947,11 грн /т. 1, а.с. 144-146/;

№6, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом у розмірі 493793,64 грн, з них: основний платіж - 458428,34 грн, штрафна (фінансова) санкція (штраф) - 35365,30 грн /т. 1, а.с. 147-149/;

№6, яким застосована штрафна (фінансова) санкція (штраф) за платежем: "податок на доходи фізичних осіб" у розмірі 1020,00 грн /т. 1, а.с. 150-152/;

№6, яким застосована штрафна (фінансова) санкція (штраф) за платежем: "адміністративні штрафи та інші санкції" у розмірі 340,00 грн /т. 1, а.с. 153-155/;

№5, яким збільшено суму грошового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів загалом у розмірі 501152,50 грн, в т.ч.: основний платіж - 400922,00 грн, штрафна (фінансова) санкція (штраф) - 100230,50 грн /т. 1, а.с. 156-158/;

податкове повідомлення-рішення №6, яким застосована штрафна (фінансова) санкція (штраф) за платежем: "податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами" у розмірі 680,00 грн /т. 1, а.с. 159-161/.

Також відповідач 03.07.2023 сформував вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6, якою повідомив ОСОБА_1 про необхідність сплати недоїмки з єдиного внеску у розмірі 506561,88 грн /т. 1, а.с. 162-164/.

Крім того, 14.08.2023 податковим органом прийняте рішення №6 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 61693,63 грн /т. 3, а.с. 18-19/.

Не погодившись із зазначеними індивідуальними актами Головного управління ДПС у Полтавській області, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольнивши частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із приписів Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 14.1 ст. 14 ПК України, господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування встановлений у ст. 177 ПК України.

Згідно з пунктом 177.1 ст. 177 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 ст. 177 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Положеннями п. 177.4 ст. 177 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пунктом 177.6 статті 177 ПК України у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

За змістом пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно приписів пункту 291.4 статті 291 ПК України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку.

При цьому відповідно до підпункту 6 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України "Про страхування", сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у випадку та в строк, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Згідно з пунктом 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Приписами пункту 292.11 статті 292 ПК України визначено, що до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються, зокрема, суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів.

Згідно з підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Судовим розглядом встановлено, що висновок про порушення ОСОБА_1 податкового законодавства, а також законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідач обґрунтував доводами про те, що позивач у спірний період порушила умови перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Судом встановлено, відповідач у ході податкової перевірки встановив, що ФОП ОСОБА_1 з 05.11.2018 почала вести діяльність у сфері фінансового посередництва шляхом надання поворотних фінансових позик, уклавши договір про надання ПП " ОСОБА_2 " поворотної фінансової позики у розмірі 30000,00 грн.

Загалом позивач упродовж періоду з 05.11.2018 по 14.04.2022 уклала ряд договорів про надання повторної фінансової допомоги з ПП " ОСОБА_2 ", ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_7 , ФОП ОСОБА_8 , ЬЛВ "Офіс-Маркет Х", ТОВ "Еверест Х".

На цій підставі відповідач вважав, що з моменту укладання договорів про надання поворотної фінансової допомоги позивач втратила право перебування на спрощеній системі оподаткування, а тому з 01.01.2019 (першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому вперше здійснені відповідні операції) отримані ФОП ОСОБА_1 доходи від здійснення підприємницької діяльності слід оподатковувати на загальних умовах.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Податковий кодекс України не містить визначення поняття "фінансове посередництво".

Відпоповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 333 Господарського кодексу України фінансовим посередництвом є діяльність, пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, крім випадків, передбачених законодавством. Фінансове посередництво здійснюється установами банків та іншими фінансово-кредитними організаціями.

Відповідно до розділу 3 Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010 (наказ Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457 (надалі - КВЕД-2010) КВЕД побудовано за ієрархічною системою кодування із застосуванням літерно-цифрового коду. Літерні познаки секцій використовують як рубрикатор і їх не використовують у кодуванні. Подальшу деталізацію секцій КВЕД - розділ, група, клас - позначають цифровими кодами.

Розділом 5 КВЕД-2010 "Структура класифікації видів економічної діяльності" передбачено: фінансова та страхова діяльність (секція - К), надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (розділ - 64), грошове посередництво (група - 64.1), інші види грошового посередництва (клас - 64.19).

Отже, лише визначене коло суб`єктів господарювання із зареєстрованим відповідним видом діяльності, можуть надавати фінансові послуги.

Судовим розглядом встановлено, що серед обраних ФОП ОСОБА_1 видів діяльності, не значились такі її види, як надання фінансових послуг чи здійснення інших видів грошового посередництва.

Як вбачається з матеріалів справи, зі змісту залучених до матеріалів справи копій договорів про надання поворотної фінансової допомоги, які були предметом податкової перевірки, встановлено, що за їх умовами ФОП ОСОБА_1 , як позикодавець, надавала позичальникам поворотну фінансову допомогу, а позичальники зобов`язувались повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених договорами /т. 1, а.с. 166-243/.

Крім того, вищезазначені договори передбачали, що поворотна фінансова допомога надається позичальникам на безоплатній основі, тобто плата за користування коштами не стягується; повторна фінансова допомога підлягає поверненню протягом календарного року.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що укладення таких договорів не мало на меті отримання позивачем доходу та, виходячи з наведених вище положень чинного законодавства, не може розцінюватись як надання позивачем послуг з фінансового посередництва.

Як встановлено судовим розглядом, податковою перевіркою не встановлено випадків отримання позивачем плати за надання поворотної фінансової допомоги позичальникам, так само, як і не виявлено випадків порушення позичальниками строків повернення коштів, отриманих як поворотна фінансова допомога (повернення таких коштів більш ніж через 12 місяців після їх отримання).

Колегія суддів зазначає, що залучені до матеріалів справи копії виписок про рух коштів на рахунках містять відомості про надходження коштів на рахунки позивача з призначенням платежу: повернення поворотної фінансової допомоги /т. 2, а.с. 1-45/.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги не може вважатись грошовим посередництвом в розумінні класу 64.19 КВЕД-2010, оскільки наданні кошти передавалися саме як безвідсоткова поворотна фінансова допомога, а не як позика, про що йдеться у класі 64.19 КВЕД-2010.

Тому, колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та необхідність застосування нею з 01.01.2019 загальних умов оподаткування.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що вищезазначене слугувало підставою для донарахування позивачу грошових зобов`язань із сплати податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору, зобов`язання зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 03.07.2023 №№ 6, , 6, 5, 6, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.07.2023 №Ф-6 та рішення від 14.08.2023 №6 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску слід визнати протиправними та скасувати, а позов в цій частині в свою чергу слід задовольнити.

Враховуючи наведене в його сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегія суддів не впливають.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін (п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 по справі № 440/10114/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 06.02.2024 року