Справа № 420/29239/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення штрафу,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просить:

- скасувати постанову винесену виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті Олегом Кравець №356661 від 03.10.2023 р. про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу згідно з Законом України Про автомобільний транспорт.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що має на праві приватної власності транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , тип-спеціалізований вантажний фургон, який 23.08.2023 передав у користування ОСОБА_2 для власних потреб. Цього ж дня було складено акт перевірки відповідно до якого встановлено відсутність заповненої тахокарти у кількості, що передбачає ЄУТР, або бланк підтвердження діяльності, у зв`язку із чим 03.10.2023 постановою №356661 відповідачем до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 гривень.

Вказана постанова є незаконною, оскільки не був повідомлений про дату час та місце розгляду справи, не надавав послуг з перевезення вантажів і такими послугами не користувався, тобто не є перевізником в розумінні Закону №2344-ІІІ. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що положеннями чинного законодавства покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів. 23.08.2023 посадовими особами Укртрансбезпеки було зупинено транспортний засіб MERCEDES-BENZ державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 та встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, здійснення перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону № 2344-ІІІ: а саме: заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР або бланк підтвердження діяльності. Позивач належним чином був повідомлений про розгляд справи, але запрошення не було отримано у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Водієм ОСОБА_2 було повідомлено, що він виконує перевезення від перевізника ФОП ОСОБА_1 та була пред`явлена товарно-транспортно накладна, також водій мав можливість надати письмові заперечення, однак не виявив такого бажання. Відповідно до наданих документів позивач є власником автомобіля та перевізником вантажу про що зазначено у ТТН наданій водієм. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 (далі Позивач), має на праві приватної власності транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», д.н.з. НОМЕР_1 , тип-спеціалізований вантажний фургон, яким 23.08.2023 управляв водій ОСОБА_2 . Транспортний засіб обладнано аналоговим тахографом, що позивачем не заперечується.

23.08.2023 посадовими особами Укртрансбезпеки під час рейдової перевірки транспортних засобів перевізників, на а/д Н-10 «Стрий Мамалига», 105 км + 900 м, проведено перевірку транспортного засобу «MERCEDES BENZ», що належить позивачу, яким керував ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складено акт №АР 010020 відповідно до якого виявлено порушення ст. 34, 48 Закону України «Про автотранспорт», а саме: під час перевезення вантажів перевізник не забезпечив водія заповненими тахокартами у кількості, що передбачає ЄУТР або бланк підтвердження діяльності (п.3.3 розділу ІІІ наказу МТЗУ №385 від 24.06.2010), у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - абзац 3 ч.1 перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, а саме: заповнені тахокарти у кількості, що передбачає ЄУТР, або бланк підтвердження діяльності. Водій ОСОБА_2 з актом був ознайомлений, від надання пояснень відмовився та отримав його копію.

Відділом державного нагляду (контролю) у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі запрошенням від 12.09.2023 № 69511/39/24-23 позивача запрошено для розгляду справи на 03.10.2023 р., яке направлено на адресу АДРЕСА_1 , що збігається з адресою, зазначеною в позовній заяві.

Відповідно до відомостей онлайн трекінгу АТ «Укрпошта» 15.09.2023 запрошення надійшло до пункту призначення, але не було отримано у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

03.10.2023, виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті, винесено постанову №356661 про застосування адміністративно-господарського штрафу, відповідно до якої: ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (визначеним у постанові автомобільним перевізником), 23.08.2023 р., о 14 год. 18 хв., на 105 км+ 900 м, автодороги Н-10 «Стрий-Малига», с. Чулаківка, допущено порушення вимог ст. 34, 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» (підстава акт №АР 010020 від 23.08.2023), відповідальність за яке передбачена ч.1, абз. 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - відсутні заповнені тахокарти у кількості, що передбачає ЄУТР, або бланк підтвердження діяльності, у зв`язку із чим до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 гривень.

Позивач не погоджується з вказаною постановою і просить її скасувати з підстав порушення процедури розгляду, оскільки не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Крім того, вважає, що він не є перевізником і не може нести відповідальність за виявлене порушення, яке фактично не оспорює.

Правовідносини у сфері автомобільного транспорту, дорожнього руху. безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух», Закон України «Про транспорт» № 232/94-ВР, Закон України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-ІІІ)

Відповідно до статті 1 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 48 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Відповідно до статті 18 Закону № 2344-ІІІ визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Згідно з положеннями статті 34 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Частиною 1 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною 2 статті 48 цього Закону документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу вказаних положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» слідує, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та надавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.

Відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт визначена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, абзацем 3 частини 1статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів. (далі Положення №340)

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами (пункт 6.1 Положення № 340).

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Відповідно до пункту 6.1 Положення № 340 У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності. Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Таким чином, під час перевірки у водія транспортного засобу, який обладнаний аналоговим тахографом, мають бути при собі для пред`явлення 29 тахокарт (перша тахокарта за день перевірки та 28 за попередні дні) або у разі не здійснення перевезень за попередні дні бланк підтвердження діяльності водія.

Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385) встановлено Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Судом, на підставі матеріалів справи та пояснень сторін викладених у їх заявах по суті встановлено, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог Закону № 2344-ІІІ слугувало те, що водій під час перевірки надав лише 3 тахокарти, замість 29 тахокарт, або у випадку якщо перевезення не здійснювались у попередні дні, бланку підтвердження діяльності.

Зазначені обставини не спростовуються позивачем по справі.

Пунктами 25-27 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, (далі Порядок №1567) передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення, у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень з метою ефективного виконання пункту 26 Порядку №1567 зобов`язаний направити перевізнику повідомлення про розгляд справи завчасно, тобто так, щоб повідомлення прибуло до відділення пошти, яке обслуговує адресу перевізника до дати розгляду справи, забезпечуючи достатній для отримання кореспонденції період часу.

Суд вважає доведеним, що Відділом державного нагляду (контролю) у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі запрошенням від 12.09.2023 № 69511/39/24-23 запрошено позивача на розгляд справи на 03.10.2023, яке своєчасно направлено на адресу АДРЕСА_1 , що збігається з адресою, зазначеною в позовній заяві. Однак, вказане запрошення не було отримано у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до відомостей онлайн трекінгу АТ «Укрпошта» вже 15.09.2023 запрошення надійшло до пункту призначення, тобто завчасно.

Таким чином, позивач не забезпечив отримання рекомендованої кореспонденції, в той час коли відповідач діяв у відповідності до Порядку № 1567.

Суд відхиляє повністю посилання позивача на те, що він не був належним чином повідомленим про розгляд справи та був позбавлений можливості прийняти особисту участь, оскільки відповідно до наданих відповідачем письмових доказів йому своєчасно було направлено запрошення на розгляд справи, яке було повернуто у зв`язку з у зв`язку із відсутністю адресата.

Суд також відхиляє пояснення позивача стосовно того, що він не є перевізником у розумінні Закону України №2344-ІІІ, а є власником і що йому нічого невідомо про ТТН на яку посилається відповідач, виходячи з наступного.

Відповідачем до матеріалів відзиву надано ТТН 000014694 від 20 серпня 2023 року, надану посадовим особам під час перевірки водієм ОСОБА_2 , відповідно до якої Автопідприємство ФОП ОСОБА_3 , здійснювало перевезення вантажу вантажовідправнику ТОВ «Вікна Віконда» на склад у Івано-Франківську область.

Пояснення позивача, що йому не відомо про таку ТТН та її походження, суд повністю відхиляє і розцінює їх як намагання уникнути відповідальності за вчинене порушення, оскільки вона була надана до перевірки безпосередньо водієм ОСОБА_2 і це ним не спростовувалось.

При цьому, суд зазначає, що водій ОСОБА_4 , був ознайомлений з актом, відмовився від пояснень, отримав копію акту. В акті посадовими особами викладено посилання саме на ТТН 000014694 від 20 серпня 2023 року.

Суд погоджується з позицією відповідача, що під час рейдової перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки жодних документів про те, що позивач є неналежним перевізником надано не було. Позивач є власником транспортного засобу, що підлягав перевірці, а також інформація про нього як про перевізника зазначена в наданій під час проведення перевірки товарно-транспортній накладній.

Верховний Суд у справі № 340/5660/22 - зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності. Водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, одним із яких є товарно-транспортна накладна у якій, відповідно до Правил № 363 зазначається, зокрема відомості щодо перевізника та/або експедитора.

За відсутності інших документів, які спростовують інформацію зазначену в ТТН про автомобільного перевізника, встановлення особи перевізника здійснюється відповідно до вказаних в ТТН відомостей щодо такої особи, які є обов`язковими при її оформленні.

У аспекті наведеного колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанцій дійшов помилкових висновків щодо безпідставного врахування судом першої інстанції ТТН, що була надана під час перевірки водієм та позивачем під час розгляду справи, як документу яким підтверджено відомості щодо автомобільного перевізника.

Висновки щодо необхідності визначення перевізника на підставі наданої під час проведення перевірки товарно-транспортної накладної містяться в постановах від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а, від 06.07.2023 у справі № 560/514/22, від 01.06.2023 у справі № 640/39442/21, від 12.10.2023 у справі № 120/554/23.

Суд зазначає, що у відповідності до ч. 1. ст. 77 КАС України позивачем не доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

В той же час, відповідач надав суду належні та допустимі докази, виклав правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

У підсумку, з урахуванням вищезазначеного, у сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про накладення штрафу відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

.