Справа № 500/6418/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Чепенюк О.В.

05 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 500/6418/23 пров. № А/857/24305/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 500/6418/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

05.10.2023р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Хмельницькій області від 20.07.2023р. №70 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р. №796-XII (далі Закон №796-XII);

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Тернопільській області призначити та виплачувати з 13.07.2023р. пенсію за віком відповідно до ст.55 Закону №796-XII, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи: 01.09.1980р. - 30.11.1982р., 21.08.1989р. - 31.07.1990р., 21.08.1990р. - 31.12.1998р.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.11.2023р. позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.07.2023р. №70 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Одночасно, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1980р. - 30.11.1982р. у колгоспі ім. Пархоменка Чортківського району Тернопільської області з урахуванням виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та періоди роботи:01.08.1989р. - 31.07.1990р. в Чортківській центральній районній лікарні та з 21.08.1990р. - 31.12.1998р. в Чортківському медучилищі.

Також суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 13.07.2023р., з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішення суду.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погоджуючись із даним рішенням в частині задоволених позовних вимог, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.11.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.07.2023р. звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за віком.

До заяви долучила копії документів необхідних для призначення пенсії, перелік яких наведений у розписці-повідомленні.

Вказана заява за принципом екстериторіальності передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

20.07.2023р. Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняв рішення №70, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

24.07.2023р. листом №1900-0215-8/31032 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомив про рішення про відмову у призначенні пенсії.

Із змісту оскаржуваного рішення видно, що умовами для призначення пенсії ОСОБА_2 є досягнення віку 60 років та наявність стажу не менше 30 років.

Вік заявниці на момент подання заяви про призначення пенсії за віком - 60 років. Страховий стаж становить 8 роки 11 місяців 15 днів.

До страхового стажу ОСОБА_2 не зараховано:

- період: 01.09.1980р. - 30.11.1982р., оскільки не вказано номер та дата видачі довідки, по батькові вказано не повністю (Зіновії), що не відповідає паспортним даним заявника ( ОСОБА_3 );

- період згідно з трудовою книжкою від 05.08.1989р. НОМЕР_1 , оскільки виправлення в прізвищі на першій сторінці трудової книжки завірене неналежним чином;

- період роботи згідно довідки про заробітну плату: 15.09.1991р. - 15.08.1996р., оскільки довідка від 03.11.2014р. №107 не підтверджена первинними документами та не відповідає Додатку №5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1.

Також пенсійний орган роз`яснив, що для зарахування періоду роботу: 01.09.1980р. - 30.11.1982р. необхідно подати довідку про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та час роботи за фактичною тривалістю, довідку про реорганізацію; періодів згідно трудової книжки від 05.08.1989р. НОМЕР_1 , необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працювала особа, згідно первинних документів за час виконання роботи або внести зміни до трудової книжки; періоду роботи згідно довідки про заробітну плату:15.09.1991р.-15.08.1996р., необхідно надати довідку про заробітну плату згідно Додатку №5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, яка підтверджена первинними документами, довідку про реорганізацію установи.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В п.3 ч.1 ст.14 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, видно, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

ст.49 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Із змісту абз.1 ч.1 ст.55 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

п.2 ч.5 ст.55 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

При цьому, приміткою до цього пункту визначено, що початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії (26.04.1986р.) - 31.07.1986р. незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. не менше 3 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986р. незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р., в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях № 122 від 09.03.1988р., або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XI).

Основною підставою для прийняття альтернативних документів є інформація у них про період роботи чи проживання, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або відомості проживання на територіях радіоактивного забруднення .

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому, відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону (ч.2 та ч.3 ст.55 Закону №796-XII).

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986р. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01.01.1993р., то його необхідно обраховувати з 26.04.1986р. - 01.01.1993р. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

ч.1 ст.26 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років (на дату виповнення позивачці 55 років), з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років .

Призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII.

Положення Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 5 років, та, відповідно, необхідний стаж.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014р. №13-1).

В п.4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно абз. 9 пп.5 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Отже, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01 січня 1993 року. Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21.11.2006р. у справі №21-1048во06, від 04.09.2015р. у справі №690/23/15-а, від 27.02.2018р. у справі №344/9789/17, від 24.10.2019р. у справі №152/651/17, від 25.11.2019р. у справі №464/4150/17, від 27.04.2020р. у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021р. у справі №398/494/17, від 17.05.2021р. у справі №336/6218/16-а.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням ст.14 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи наявність у ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_2 підтверджує ту обставину, що позивач постійно проживав чи працював на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993р. не менше строку, необхідного для набуття особою такого статусу. При цьому, факт проживання чи роботи останнього на території радіоактивного забруднення станом на 01.01.1993р. перевірявся відповідними комісіями при видачі йому посвідчення.

За змістом ст.55 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено, що умовами надання пенсії за віком позивачу із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є: наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993р. не менше 3 років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії.. Початкова величина зниження пенсійного віку (на три роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986р. незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Крім посвідчення про надання ОСОБА_1 статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, доказами постійного проживання чи/або роботи позивача на території зони посиленого радіоекологічного контролю (м. Чортків, Тернопільська область) є повідомлення відділу Центр надання адміністративних послуг Чортківської міської ради від 10.07.2023р. № 20-10/767 про місце реєстрації за адресами: АДРЕСА_1 - з 13.02.1980р. - 03.12.1982р.; АДРЕСА_2 - 22.09.1989р. - 10.11.1995р.; АДРЕСА_1 - з 10.11.1995р. - 05.10.2010р.; АДРЕСА_3 - 05.10.2010р. по теперішній час, копія посвідчення б/н Тернопільського медичного інституту про закінчення в 1989 році (скор.), проходження підготовки в інтернатурі на базі Чортківської ЦРЛ 01.08.1989р. - 30.06.1990р., копія трудової книжки серія НОМЕР_1 від 15.08.1989р. про трудову діяльність в м. Чорткові Тернопільської області 01.08.1989р. - 05.02.2022р. (записи з №1 по №5), а саме в Чортківській центральній районній лікарні, Чортківському медичному училищі.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991р. №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи місто Чортків Тернопільської області було віднесене до зони посиленого радіологічного контролю.

Для отримання права на пільгу призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (зменшення необхідного стажу) суд має встановити факт проживання особи: 26.04.1986р. - 31.07.1986р. у зоні посиленого радіологічного контролю (що дає право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку 2 роки) та проживання з 31.07.1986р. до 01.01.1993р. не менше 4 років (що дає право застосування розрахунку 1 рік за 3 роки проживання/роботи).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що ОСОБА_1 проживала у зоні посиленого контролю більше 15 років, у тому числі станом на 01.01.1993р. не менше 4 років (що підтверджується виданим посвідченням категорії 4).

Отже, ОСОБА_1 в даному випадку має право на зменшення пенсійного віку за додатковим критерієм - 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років, як потерпіла від Чорнобильської катастрофи особа, яка постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки станом на 01.01.1993р. постійно проживала у цій зоні більше 4 років.

Із змісту оскаржуваного рішення видно, що пенсійний орган погодився з наявністю у ОСОБА_1 страхового стажу 8 років 11 місяців 15 днів, проте частину трудової діяльності пенсійний орган не зарахував.

Питання зарахування страхового стажу регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом №1058-ІV.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004р.), зокрема, у ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю.

ст.62 Закону Про пенсійне забезпечення чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

В п.п. 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

п.17 Порядку №637 встановлено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п.17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п.18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Період 01.09.1980р. - 30.11.1982р. не зарахований пенсійним органом, оскільки не вказано номер та дата видачі довідки, по батькові вказано не повністю (Зіновії), що не відповідає паспортним даним заявника ( ОСОБА_3 ).

Із змісту копії трудової книжки колгоспника ОСОБА_4 , дата заповнення 25.06.1982р., колгосп ім. Пархоменка Білівська сільська рада Чортківський район Тернопільська область .

Трудова книжка колгоспника містить відомості про роботу позивача з 01.09.1980р. - 30.11.1982р. у колгоспі ім. Пархоменка Чортківського району Тернопільської області.

З 26.11.1982р. ОСОБА_1 зарахована слухачем медичного інституту підготовчого відділення, з 01.09.1983р. - 30.06.1989р. студентка лікувального факультету Чернівецького медичного інституту.

Період діяльності ОСОБА_1 в колгоспі ім. Пархоменка містить відомості про встановлений та вироблений мінімум трудоднів на рік, нараховану заробітну плату. Встановлений мінімум у 1980, 1981 та 1982 роках вироблений. Так, встановлений мінімум трудової участі на 1980 рік становить 100 л/днів, відпрацьовано - 136 л/днів; на 1981 рік - 100, відпрацьовано - 248 л/днів; на 1982 рік - 100 л/днів, відпрацьовано - 127 л/днів.

Такі ж відомості зазначені у довідці без номера та дати, виданої Дочірнім підприємством Нива, яке з 01.01.2003р. є правонаступником реорганізованого колгоспу ім. Пархоменка, про що зазначено у відомостях цієї ж довідки.

Довідки яка видана Дочірнім підприємством Нива, дійсно не містить дату та номер. Проте прізвище, ім`я по батькові вказані повністю, довідка видана ОСОБА_5 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта, що долучені до заяви документи однозначно давали можливість територіальному органу Пенсійного фонду встановити, що вони стосуються саме заявниці, та вказували на період трудової діяльності, професію, кількість вироблених трудоднів та встановлений мінімум, нараховану заробітну плату.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового стажу роботи період трудової діяльності ОСОБА_1 :01.09.1980р. - ІНФОРМАЦІЯ_2 у колгоспі ім. Пархоменка.

Інший спірний період це робота, записи про яку містяться у трудовій книжці від 05.08.1989р. НОМЕР_1 .

Апелянт зазначає, що такі не зараховані, оскільки трудова книжка містить виправлення в прізвищі на першій сторінці, які завірені неналежним чином.

Однак, такі доводи апелянта суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на таке.

В трудовій книжці від 05.08.1989р. НОМЕР_1 є виправлення у прізвищі позивача. Проте, на титульній сторінці і крайній сторінці трудової книжки зазначено про виправлення у прізвищі, вказане вірне прізвище після укладення шлюбу, запис засвідчений підписом начальника відділу кадрів та скріплений печаткою відділу кадрів Чортківської районної лікарні.

Трудова діяльність за даними трудової книжки включає такі періоди:

-01.08.1989р. - 31.07.1990р. лікар-інтерн з проходженням однорічної інтернатури по терапії в Чортківській центральній районній лікарні (записи з №1, №2),

-21.08.1990р. - 05.02.2002р. штатний викладач Чортківського медучилища, яке змінило в подальшому статус на Чортківський державний медичних коледж (записи №3-№5).

Вимоги до заповнення трудових книжок передбачені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993р., яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (далі Інструкція № 58).

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України від 29.07.1993р. № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

п.2.6, п.2.14 Інструкції визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У графі 3 розділу Відомості про роботу як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. Про трудові книжки працівників № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи апелянта, про не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а, дійшов висновків, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що спірний період додатково підтверджується довідкою Чортківського державного медичного коледжу від 03.11.2014 р. №107 з відомостями про заробітну плату ОСОБА_1 за період з вересня 1991 року - серпень 1996 року (а.с.18). Відомості про зміну статусу учбового закладу (з училища на коледж) зазначені у трудовій книжці від 05.08.1989р. НОМЕР_1 .

Стосовно доводів апелянта про те, що призначення та перерахунок пенсійного забезпечення громадян є дискреційним повноваженнями Пенсійного фонду, колегія суддів зазначає про таке.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 13.07.2023р., з урахуванням висновків суду.

ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З роз`яснень, які наведені в п.13.1 Постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», видно, що у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року у справі № 500/6418/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 05.02.2024р.