Справа № 140/33122/23
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/33122/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (3 категорії) та постійно проживає на території Камінь-Каширського району Волинської області, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» від 23.07.1991 № 106 (далі Постанова № 106) входить до переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок радіоактивного забруднення, тому має право на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі Закон № 796-ХІІ).

29.09.2023 позивач звернулася до відділу обслуговування громадян № 4 ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Проте, ГУ ПФУ в Тернопільській області відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 01 рік 07 місяців 06 днів, що є недостатнім для визначення права на пенсію відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку з підстави не підтвердження постійного проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення упродовж 3 років станом на 01.01.1993, оскільки має статус особи, потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, що підтверджується відповідним посвідченням.

Позивач просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області (по місцю проживання позивача) зарахувати період проживання 3 роки станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з часу виникнення права на призначення пенсії (18.09.2023).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 29).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 05.12.2023 (а. с. 34-36) відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській області позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, оскільки позивач не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, а період проживання позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить менше трьох років.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 05.12.2023 № 0300-0902-7/70766 (а. с. 41-44) ГУ ПФУ у Волинській області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення склав 1 рік 07 місяців 06 днів, що є недостатнім для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а. с. 15).

29.09.2023 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, долучивши документи згідно із розпискою-повідомленням (а. с. 51-52).

Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 06.10.2023 № 86 позивачу відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Рішення мотивоване тим, що за поданими документами до проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано: період проживання згідно довідки № 1274 від 28.09.2023 в с. Кримне, оскільки зазначений населений пункт не відноситься до зони радіологічного забруднення (до зони гарантованого добровільного відселення враховано період роботи з 15.08.1991 по 28.09.2023); період навчання з 01.09.1986 по 09.06.1991, оскільки м. Луцьк не відноситься до території радіоактивного забруднення (до зони гарантованого добровільного відселення враховано періоди проходження практики з 01.06.1989 по 25.06.1989, з 10.09.1990 по 03.11.1990 згідно довідки № 03-23/01/2245 від 14.09.2023) (а. с. 25).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону № 796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону № 796-ХІІ для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

За приписами частини третьої статті 65 Закону № 796-ХІІ посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Частинами першою, другою статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років; початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

З оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 06.10.2023 № 86 вбачається, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку із відсутністю підтвердження факту проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років станом на 01.01.1993, при цьому, пенсійний орган виходив з того, що період проживання заявника в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 01 рік 07 місяців 06 днів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що до таких висновків орган Пенсійного фонду дійшов враховуючи те, що у періоди з 01.09.1986 по 09.06.1991 позивач навчалась у м. Луцьку на денній формі навчання у Луцькому державному педагогічному університеті ім. Лесі України згідно з дипломом серії НОМЕР_2 та архівної довідки від 14.09.2023 № 03-25/01/2245 (а. с. 17-18), а з 17.09.1969 по 03.11.1992 була зареєстрована та постійно проживала в с. Кримне згідно з довідкою від 28.09.2023 № 1274, виданою Камінь-Каширською міською радою (а. с. 16), тобто, за межами зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При вирішенні спору суд враховує, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років до 01.01.1993, при цьому, особам, які додатково до вказаних вище умов, з моменту аварії по 31.07.1986 проживали у зоні гарантованого добровільного відселення встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 позивач була зареєстрована та проживала в с. Кримне Камінь-Каширського району Волинської області (Броницький старостинський округ), яке відповідно до Постанови № 106 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, що підтверджується довідкою Броницького старостинського округу № 2 від 28.09.2023 № 1274 (а. с. 16). Відтак, позивач має право на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку у 3 роки, за умови, що позивач станом на 01.01.1993 прожила або відпрацювала у вказаній зоні не менше 3 років.

Разом з тим, відповідачі заперечують ту обставину, що станом на 01.01.1993 позивач прожила та відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, та з матеріалів справи вбачається, що період роботи (проживання) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить 01 рік 07 місяців 06 днів, оскільки ГУ ПФУ в Тернопільській області не зараховано періоди навчання у Луцькому державному педагогічному університеті ім. Лесі України, а також проживання в с. Кримне.

Суд не погоджується із позицією відповідачів щодо обрахунку періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, з огляду на таке.

Згідно з довідкою від 28.09.2023 № 1274, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала і була зареєстрована з 17.09.1969 по 03.11.1992 в с. Кримне (відноситься до Броницького старостинського округу) по вул. Діброва, 1, Камінь-Каширського району Волинської області, яке до прийняття рішення Волинською обласною держадміністрацією від 06.04.1993 № 13/10 було об`єднане з с. Брониця Броницької сільської ради, а з 03.11.1992 по цей час постійно проживає в АДРЕСА_1 , яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення третьої категорії; вказана довідка видана на підставі погосподарської та будинкових книг (а. с. 16).

Тобто, відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській області дійшов помилкового висновку, що с. Кримне не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, оскільки не врахував, що в 1993 році було відновлено с. Кримне, раніше об`єднане з с. Брониця Камінь-Каширського району.

Крім того, дійсно у період з 01.09.1986 по 09.06.1991 позивач навчалася у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 (а. с. 17), та вказаний навчальний заклад розташований у м. Луцьку, тобто у населеному пункті, який відповідно до Постанови № 106 не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській області до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення врахував лише періоди проходження під час навчання практики з 01.06.1989 по 25.06.1989, з 10.09.1990 по 03.11.1990.

Проте, суд звертає увагу, що відповідно до відомостей архівної довідки Волинського національного університету імені Лесі Українки (правонаступника Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки) від 14.09.2023 № 03-25/01/2245 канікули ОСОБА_1 під час навчання тривали: протягом двох тижнів 1987 року у першому семестрі, протягом один тиждень (липня) та один місяць (серпень) 1987 року у другому семестрі, протягом двох тижнів 1988 року у третьому семестрі, протягом одного тижня (липень) та одного місяця (серпень) 1988 року у четвертому семестрі, протягом двох тижнів 1989 року у п`ятому семестрі, протягом одного тижня (червень) та двох місяців (липень, серпень) 1990 року в шостому семестрі, протягом двох тижнів 1990 року у сьомому семестрі, протягом двох тижнів (червня) 1991 року та двох місяців (липень, серпень) 1990 року у восьмому семестрі, протягом двох тижнів 1991 року у дев`ятому семестрі (а. с. 18).

Отже, відповідачем ГУ ПФУ в Тернопільській області не враховано, що навчання у Луцькому державному педагогічному інституті ім. Лесі Українки переривалося на період канікул, а навчальний заклад знаходився на території Волинської області, що давало можливість за наявності прямого транспортного сполучення добиратися рейсовим пасажирським транспортом з місця проживання та реєстрації позивача до місця навчання.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а. с. 15), тоді як згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 06.10.2023 № 86 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з тих мотивів, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, становить менше трьох років.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ . Водночас, суд зазначає, що відмова органу Пенсійного фонду в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ була оформлена рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 06.10.2023 № 86, якому суд надав правову оцінку. У цьому випадку саме це є рішенням (тобто, актом індивідуальної дії у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України) про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, яке необхідно визнати протиправним та скасувати.

При вирішенні позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській при розгляді заяви позивача від 29.09.2023 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ обмежився лише дослідженням періоду проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення до 01.01.1993, та констатувавши, що період проживання (роботи) позивача на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 становить менше трьох років, з цих підстав відмовив у призначенні пенсії згідно із оскаржуваним рішенням. Крім того, враховуючи, що позивачу виповнилося 54 роки, тому для реалізації права на пенсійне забезпечення відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ пенсійний вік позивача підлягає зменшенню на 6 років.

З урахуванням наведеного, за відсутності правової оцінки, наданої територіальним органом Пенсійного фонду України щодо наявності усіх умов для надання позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ (у цьому випадку щодо наявності правових та фактичних підстав для зменшення позивачу пенсійного віку на 6 років), суд позбавлений у межах цієї справи можливості дійти категоричного висновку про наявність у позивача права на призначення вказаної пенсії. Саме до повноважень органів ПФУ віднесено зарахування певних періодів проживання та трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсій, тоді як суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю рішень про призначення/відмову у призначенні пенсій.

Відтак, позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії належить задовольнити частково у спосіб прийняття судом рішення про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву позивача від 29.09.2023 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ з часу виникнення права на призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог зобов`язального характеру.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, оскільки права позивача були порушені саме рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 06.10.2023 № 86, а позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань вказаного відповідача судовий збір в сумі 536,80 грн, сплачений в розмірі 1073,60 грн квитанцією від 20.10.2023 (а. с. 7, 28).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 06 жовтня 2023 року № 86 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код 13358826) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) від 29 вересня 2023 року про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ з часу виникнення права на призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, м. Тернопіль, майдан Волі, 3, ідентифікаційний код 14035769) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх