Справа № 120/11341/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 лютого 2024 р. Справа № 120/11341/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

25.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вказав, що 28.03.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу".

Вподальшому, заява позивача була передана для розгляду та прийняття відповідного рішення за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області від 30.03.2023 року йому відмовлено в переводі на інший вид пенсії у зв`язку із тим, що станом на 01.05.2016 року позивач не займав посад державної служби.

При цьому, позивачу не зараховано до стажу державної служби періоди роботи з 06.06.1994 року по 31.03.1997 року, з 01.04.1997 року по 14.12.2006 року, з 18.12.2006 року по 30.04.2008 року, з 01.05.2008 року по 13.05.2013 року, оскільки позивачу присвоєно спеціальні звання відповідно до частини 2 статті 573 Митного кодексу України, за які не нараховується надбавка за ранг державного службовця, а робота на таких посадах не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців.

На переконання позивача, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки періоди роботи в митних органах зараховуються до стажу державної служби та дають право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку з чим звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 31.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірену копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 30.03.2023 року про відмову у переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії.

17.08.2023 року представником Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що стаття 37 Закону України "Про державну службу" №3723 передбачає, що для осіб які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, крім тривалості стажу цієї роботи, визначає такі умови на одержання пенсії державного службовця: чоловіки мають досягти віку 62 роки, а жінки - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058, особи повинні мати страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 Закону №1058, тобто 35 років для чоловіків та 30 років для жінок.

Стаж роботи на посадах державної служби ОСОБА_1 склав 2 роки 4 місяці 9 днів, відтак, станом на 01.05.2016 року, на день набрання чинності Законом №889 року, позивач не перебував на посаді державного службовця та не має стажу роботи на посадах державної служби 20 років, отже норми пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, не дотримуються.

Що стосується вимоги позивача стосовно визначення розміру пенсії з урахуванням довідок від 23.03.2023 року №53 та №54 зазначив, що така є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити, оскільки вона спрямована на врегулювання правовідносин, які не настали, але можуть виникнути у майбутньому, а судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

01.02.2024 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що періоди роботи позивача з 06.06.1994 року по 31.03.1997 року, з 01.04.1997 року по 14.12.2006 року, з 18.12.2006 року по 30.04.2008 року, з 01.05.2008 року по 13.05.2013 року не можуть бути враховані до стажу державної служби, оскільки позивачу присвоєно спеціальні звання, відповідно до частини 2 статті 573 Митного кодексу України, за які не нараховується надбавка за ранг державного службовця. Робота на таких посадах не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців, тому дані періоди роботи, не можливо врахувати до стажу державної служби.

Вказав, що особи, які станом на 01.05.2016 року не мають необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ, права на пенсію відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, з урахуванням вимог, визначених у пунктах 10 та 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VІІІ не мають.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 13.01.2015 року.

28.03.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу".

Вподальшому, заява позивача була передана для розгляду та прийняття відповідного рішення за принципом екстериторіальності до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області №96 від 30.03.2023 року позивачу відмовлено в переводі на інший вид пенсії у зв`язку із тим, що станом на 01.05.2016 року позивач не займав посад державної служби. При цьому, рішенням не зараховано до стажу державної служби періоди роботи з 06.06.1994 року по 31.03.1997 року, з 01.04.1997 року по 14.12.2006 року, з 18.12.2006 року по 30.04.2008 року, з 01.05.2008 року по 13.05.2013 року, оскільки позивачу присвоєно спеціальні звання відповідно до частини 2 статті 573 Митного кодексу України, за які не нараховується надбавка за ранг державного службовця, а робота на таких посадах не відноситься до відповідних категорій посад державних службовців.

На переконання позивача, таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За приписами частини 1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 1 статті 10 вказаного Закону №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (частина 3 статті 45 Закону №1058-IV).

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Цими пунктами передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" №889-VIII встановлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що після 01.05.2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі №586/965/16-а та від 10.07.2018 року у справі №591/6970/16-а.

Судом встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області №96 від 30.03.2023 року ОСОБА_1 відмовлено в переводі на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку із тим, що станом на 01.05.2016 року позивач не займав посад державної служби.

Вказаним рішення не зараховано до стажу державної служби періоди роботи з 06.06.1994 року по 31.03.1997 року, з 01.04.1997 року по 14.12.2006 року, з 18.12.2006 року по 30.04.2008 року, з 01.05.2008 року по 13.05.2013 року, оскільки, на думку пенсійного органу, стаття Закону України №3723-XII не поширюється на працівників митної служби.

Оцінюючи правомірність такої відмови пенсійного органу суд зазначає, що згідно з пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Механізм обчислення стажу державної служби визначено у Порядку обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283, що був чинний у період чинності Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII.

Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Частиною 17 статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року було регламентовано, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України.

Так, стаття 154 Митного кодексу України №1970-ХІІ від 12.12.1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.

Статтею 430 Митного кодексу України №92-ІV від 11.07.2002 року (який набрав чинності 01.01.2004 року) було визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України "Про державну службу". Пенсійне забезпечення працівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, які не є посадовими особами, здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства України про пенсійне забезпечення.

Частиною 1 статті 569 Митного кодексу України №4495-17 від 13.03.2012 року встановлено, що працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у ст. 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Відповідно до статті 573 Митного кодексу України №4495-17 посадовим особам органів доходів і зборів присвоюються такі спеціальні звання, як дійсний державний радник податкової та митної справи, державний радник податкової та митної справи І рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи І рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи І рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи. Спеціальні звання податкової та митної справи присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

За змістом положень статті 588 Митного кодексу України №4495-17 пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Крім цього, частиною 2 статті 588 Митного кодексу України №4495-17 визначено, що пенсійне забезпечення працівників органів доходів і зборів, які не є посадовими особами, здійснюється на підставах та у порядку, встановлених законом.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що період роботи (служби) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Як вбачається зі змісту трудової книжки НОМЕР_1 , 06.06.1994 року ОСОБА_1 прийняв присягу державного службовця. У період з 06.06.1994 року по 14.12.2006 року, з 18.12.2006 року по 13.05.2013 року працював на посадах начальника та заступника начальника митниці та стаж на відповідних посадах становить 19 років 01 місяць 20 днів.

У вказаний період позивачу присвоювались персональні та спеціальні звання, а саме персональне звання інспектор митної служби 3 рангу, 1 рангу, радник митної служби 3 рангу, 2 рангу, 1 рангу.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року №839 (далі - Порядок №839) (постанова втратила чинність у частині, що стосується присвоєння спеціальних звань посадовим особам митних органів згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №501 від 17.06.2020 року).

Згідно з п. 9 Порядку №839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами п. 3 Порядку №839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України №306 від 20.04.2016 року "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Наведені норми підтверджують, що посадові особи митних органів, віднесені до державних службовців з певними особливостями, а саме з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Таким чином, спеціальні звання посадових осіб митних органів прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою №306.

Додатками 6, 13 Постанови №306 передбачено, що спеціальне звання "Радник митної служби III рангу" прирівнюється до 6 рангу державного службовця, "Радник митної служби II рангу" прирівнюється до 5 рангу державного службовця, "Інспектор митної служби III рангу" прирівнюється до 9 рангу державного службовця, "Інспектор митної служби I рангу" прирівнюється до 7 рангу державного службовця.

Отже, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому періоди проходження служби в митних органах повинні зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Враховуючи викладене, стаж роботи позивача в митних органах з 06.06.1994 року по 31.03.1997 року, з 01.04.1997 року по 14.12.2006 року, з 18.12.2006 року по 30.04.2008 року, з 01.05.2008 року по 13.05.2013 року підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що своєю чергою становить 19 років 01 місяць 20 днів.

В той ж час, пенсійним органом підтверджено стаж роботи позивача, що може бути віднесений до стажу роботи на посадах, віднесених до посад державної служби, з 07.03.1985 року по 20.05.985 року, з 01.08.1992 року по 20.01.1994 року, з 21.01.1994 року по 05.06.1994 року, по з 14.05.2013 року по 03.09.2013 року та складає 2 роки 04 місяці 09 днів.

Тобто, загальний стаж позивача на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, становить більше ніж 20 років.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії з урахуванням положень пункту 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII та статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII, а тому відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

З огляду на викладене суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області №96 від 30.03.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку, обраному позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Як вже зазначено судом вище, за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Виходячи із обставин цієї справи суд враховує, що оскаржуване позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про перехід на пенсію державного службовця. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами пенсійним законодавством, умов для прийняття рішення про призначення пенсії державного службовця.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених Законом підстав у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Тобто, в межах розгляду цієї справи суд не може дійти остаточного висновку про призначення позивачу пенсії державного службовця, оскільки обов`язковою умовою для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, окрім наявності станом на 01.05.2016 року 20 років стажу державної служби, є досягнення 62 річного віку та наявність страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону №1058.

Поряд з цим, суд зауважує, що саме до повноважень Пенсійного органу віднесено вирішення питання щодо обчислення стажу, а тому, за відсутності рішення пенсійного фонду про обчислення стажу роботи позивача на посадах, які підлягають зарахуванню до стажу державної служби, зокрема станом на 01.05.2016 року та страхового стажу на час досягнення 62 річного віку, суд позбавлений можливості прийняти рішення про призначення пенсії.

Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем не досліджувались довідки про складові заробітної плати, які просить врахувати позивач при призначенні пенсії державного службовця, що також перешкоджає суду надати оцінку дотриманню усіх, передбачених нормами пенсійним законодавством, умов для прийняття рішення про призначення пенсії державного службовця.

Суд зауважує, що ключовим питанням, щодо якого фактично виник спір між сторонами у цій справі, є право позивача на переведення із пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII. Тобто питання щодо розміру пенсії позивача, у разі переведення, є похідним та вирішується після вирішення питання про наявність у позивача відповідного права на переведення.

До того ж судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

При цьому враховується правова позиція, наведена у постанові Верховного Суду від 14.09.2020 року у справі №560/2120/20.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин та керуючись положеннями частини 4 статті 245 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.03.2023 року про перехід на пенсію державного службовця, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №96 від 30.03.2023 року "Про відмову в призначенні пенсії".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи в митних органах з 06.06.1994 року по 31.03.1997 року, з 01.04.1997 року по 14.12.2006 року, з 18.12.2006 року по 30.04.2008 року, з 01.05.2008 року по 13.05.2013 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.03.2023 року про переведення на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович