Справа № 160/26909/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -
17 жовтня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач з урахуванням уточненої позовної заяви від 06.11.2023 року, просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у вигляді не зарахування для обчислення призначеної позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії, на посаді «кладовщика склада готовой продукции» (мовою оригіналу) з 19.04.1993 до 30.09.1995, «кладовщика готовой продукции отдела сбыта» (мовою оригіналу) з 01.10.1995 по 30.09.2006р., на посаді «кладовщика отдела продаж и маркетинга управления» (мовою оригіналу) з 01.10.2006 р. по 30.11.2010 р., на посаді «кладовщика склада готовой продукции транспортно-экспедиционного комплекса транспортно-экспедиционного управления» (мовою оригіналу) з 01.12.2010 р. до 31.05.2013 р. Вільногірський гірничо-збагачувальний комбінат ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс»;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у вигляді не зарахування для обчислення призначеної позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії, на посаді «кладовщика склада готовой продукции» (мовою оригіналу) з 19.04.1993 р. до 30.09.1995 р., «кладовщика готовой продукции отдела сбыта» (мовою оригіналу) з 01.10.1995р. по 30.09.2006р., на посаді «кладовщика отдела продаж и маркетинга управления» (мовою оригіналу) з 01.10.2006 р. по 30.11.2010 р., на посаді «кладовщика склада готовой продукции транспортно-экспедиционного комплекса транспортно-экспедиционного управления» (мовою оригіналу) з 01.12.2010 р. до 31.05.2013 р. Вільногірський гірничо-збагачувальний комбінат ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс»;
Ухвалою суду від 23.10.2023 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків шляхом подання до суду: належним чином оформленого адміністративного позову з урахуванням вимог статті 160 КАС України, а саме із зазначенням належного відповідача (відповідачів) за позовною заявою та викладенням змісту позовних вимог до такого відповідача (відповідачів); копій виправленої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи; документа на підтвердження сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Копію ухвали про залишення без руху отримано позивачем 01.11.2023 року, про що в матеріалах справи міститься поштове повідомлення про вручення кореспонденції.
На виконання ухвали суду від 23.10.2023 року позивачем 06.11.2023 року подано до суду уточнену позовну заяву та квитанцію про доплату судового збору.
Ухвалою суду від 07.11.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представниками відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 08.11.2023 року, про що в матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів.
Також на виконання ухвали суду від 07.11.2023 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області разом із відзивом надано витребувані матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .
Розпорядженням керівника апарату суду Наталії Чуфарової від 04.12.2023 року №763д щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді за її поданням заяви про відставку, ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя від 28.11.2023 року №1129/0/15-23.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі справи від 04.12.2023 року вказану справу розподілено судді Тулянцевій І.В.
06 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на позовну заяву, в якому відповідач-1 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що страховий стаж позивача становить 29 років 1 місяць 20 днів. Пільговий стаж позивача по Списку № 2 відсутній. Головним управлінням ПФУ в Чернігівській області до пільгового стажу не зараховано періоди роботи відповідно до довідки від 08.05.2016 № 01-23/1576, оскільки назва структурних підрозділів, зазначені в пільговій довідці, не співпадають назвам структурних підрозділів, зазначених в наказах про результати атестації робочих місць, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення. Трудова книжка відсутня. Відповідач-1 звертає увагу суду, що позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що позивач досягла віку 51 року, а тому має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 13 названого Закону зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII. Головне управління ПФУ в Чернігівській області звертає увагу суду на те, що фактично Законом №2148 повністю передано в сферу дії Закону №1058 регулювання правовідносин щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років та одночасно припинено в цій частині застосування Закону №1788. Таким чином, на думку відповідача-1 позовні вимоги позивача щодо чинності станом на час вирішення цієї справи положень Закону №1788 в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та можливість застосування його під час вирішення спору видаються необґрунтованими. Таким чином, рішення Головних управлінь про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком№2 є такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними.
06 грудня 2023 року через підсистему «Електронний суд» на виконання ухвали суду від 07.11.2023 року від відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду надано витребувані матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представником відповідача-3 08.11.2023 року, про що в матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа.
Правом подання відзиву на позовну заяву в установлений термін відповідач-3 не скористався.
Частиною першою статті 261 КАС України визначені особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем-3 відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу-3 ухвали про відкриття провадження у справі), суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Копію ухвали про прийняття до провадження справи отримано представниками відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 08.12.2023 року, про що в матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів, а також копія зазначеної ухвали направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку та отримано ним 22.12.2023 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, яке містяться в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.08.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. До вказаної заяви позивачем надано пакет документів на підтвердження загального страхового та пільгового стажу.
На час первісного звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу за призначенням пенсії виповнилося 51 рік і вона мала загальний страховий стаж роботи 29 років 1 місяць 20 днів.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
04 вересня 2023 року позивач повторно звернулась із заявою про призначення пенсії до пенсійного органу.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
- до страхового стажу не зараховано періоди роботи протягом квітня 1993 ро - грудня 1998 року, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 21.04.2005, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки на титульному аркуші дата народження (29.06.1972) не відповідає паспортним даним заявниці (24.06.1972). Крім того, на титульному аркуші трудової книжки дата заповнення - 21.04.2005, але трудову книжку розпочато записом прийняття на роботу з 19.04.1993. Інформації щодо видачі дублікату трудової книжки не зазначено;
- до пільгового стажу не зараховано періоди роботи протягом квітня 1993 року - травня 2013 року, згідно з довідкою від 08.05.2016 року № 01-23/1576, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до п. 20 Порядку № 637, а саме не зазначено фактичну кількість відпрацьованого часу.
До заяви надано накази про результати атестації праці від 25.01.1995 № 33, від 17.04.1997 № 147, від 20.09.2007 № 336 та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, якими підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення (далі - - Перелік), які не засвідчені в установленому порядку. Крім того, наказ від 04.03.2002 № 127 затвердження списків категорії "А", не є наказом про результати атестації робочих місць за умовами праці. В Переліках до наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці від 25.01.1995 № 33, від 17.04.1997 № 147, від 20.09.2007 № 336 зазначено про атестацію посади «кладовщика» у розрізі структурних підрозділів, які не відповідають структурним підрозділам зазначеним у довідці від 08.05.2016 року № 01-23/1576. Заявниця не працює.
Незгода позивача з відмовою у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зумовила звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з п. б ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
При цьому, ст.13 Закону №1788-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону №1788-ХІІ до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті «б» для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» статтю 13 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції, пунктом «б» якої, зокрема, передбачено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, у Законі №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті «б» - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Тобто, статтею 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах, а раніше передбачений п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віковий ценз для жінок з 50 років збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу.
Закон України від 02.03.2015р. №213-VIII набув чинності з 01.04.2015р.
При цьому з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон №1058-IV), який відповідно до його Преамбули розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Відповідно до абз.1 п.2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Абзацом 2 пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Отже, і після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII (до 11.10.2017р.), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, Законом України від 03.10.2017р. №2148-VIII у новій редакції також викладений п.2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з абз.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017р.
Відтак, з 01.10.2017р. правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.
Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Відповідачами у даному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь пенсіонера.
Як встановлено судом, позивач на момент первісного звернення до відповідача-1 із заявою про призначення пенсії 15.08.2023 р. досягла 51 річного віку та мала загальний страховий стаж роботи 29 років 1 місяць 20 днів, у тому числі на роботах за Списком № 2 більше 10 років, отже відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
Отже, спірним у питанні наявності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах є - досягнення нею необхідного віку та пільгового стажу, який би давав право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Зважаючи на те, що позивач на час звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 досягла 51 рік і мала загальний страховий стаж роботи 29 років 1 місяць 20 днів, у тому числі на роботах за Списком № 2 більше 10 років, доводи відповідача-2 викладені у відзиві від 21.11.2023 року є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у вигляді не зарахування для обчислення призначеної позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії, на посаді «кладовщика склада готовой продукции» (мовою оригіналу) з 19.04.1993 р. до 30.09.1995 р., «кладовщика готовой продукции отдела сбыта» (мовою оригіналу) з 01.10.1995р. по 30.09.2006р., на посаді «кладовщика отдела продаж и маркетинга управления» (мовою оригіналу) з 01.10.2006 р. по 30.11.2010 р., на посаді «кладовщика склада готовой продукции транспортно-экспедиционного комплекса транспортно-экспедиционного управления» (мовою оригіналу) з 01.12.2010 р. до 31.05.2013 р. Вільногірський гірничо-збагачувальний комбінат ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс», суд зазначає наступне.
Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі- Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. №637.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зі змісту зазначених норм слідує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Так, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що ОСОБА_1 (далі мовою оригіналу):
- з 19.04.1993 р. по 01.01.2015 р. працювала «кладовщиком склада готовой продукции» і в подальшому на різних посадах в ДП «Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат» Державної акціонерної компанії «Українські поліметали», який з 1993 року по 2013 рік неодноразово був перейменований (записи №№ 2-9);
- 01.10.1995 р. переведена в отдел сбыта кладовщиком склада готовой продукции (пр. №214к от 30.10.1995 г.);
- 01.10.2006 переведена в отдел продаж и маркетинга управления, кладовщиком (пр. 212к от 06.10.2006г.);
- 01.12.2010 переведена в транспортно-экпидиционный комплекс (складское хозяйство) транспортно-экпидиционного управления, кладовщиком (склада готовой продукции) (пр. 362к от 24.11.2010г.);
- 01.06.2013 переведена в том же управлении и комплексе кладовщиком складского хозяйства (пр. 204-п от 05.06.2013г.);
- 01.01.2015 уволена в связи с переводом в Филиал «Вольногорский горно-металлургический комбинат» ГП «Объединенная горно-химическая компания», п. 5 ст. 36 КЗоТ Украины (пр. 674-п от 31.12.2014 г.).
Вказане заперечується відповідачами, оскільки на титульному аркуші дата народження (29.06.1972) не відповідає паспортним даним заявниці (24.06.1972). Крім того, на титульному аркуші трудової книжки дата заповнення - 21.04.2005, але трудову книжку розпочато записом прийняття на роботу з 19.04.1993, суд критично ставиться до такої позиції відповідачів, з огляду на таке.
Так, на момент заповнення трудової книжки серії НОМЕР_1 та внесення у трудову книжку позивачки записів 2-9 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58).
Відповідно до Інструкції №58 записи про прийняття на роботу та про звільнення провадяться з додержанням певних правил, а саме необхідним є вказівка порядкового номеру запису (графа 1), дата прийняття на роботу/звільнення (графа 2), факт прийняття на роботу із вказівкою посади, відділу, підрозділу тощо/причина звільнення (графа 3), підстава внесення запису - наказ (розпорядження), його дата і номер (графа 4).
Згідно з п. 2.2 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіху роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його трудового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.
В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки (як-то не чіткий відтиск печатки підприємства, печатка не читається, при звільненні в трудовій книжці не зазначено перейменовування даної організації, виправлено рік народження не у спосіб, передбачений законодавством) не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивачки до стажу роботи, що враховується у призначенні (перерахунку) пенсії.
З урахуванням викладеного, суд вважає, безпідставною позицію відповідачів щодо недоліків трудової книжки позивача, а саме неправильно зазначеної дати народження позивача та дати початку заповнення трудової книжки. Матеріалами справи підтверджено, що в трудовій книжці позивача міститься запис про виправлення дати народження на титульному аркуші.
Додатково для підтвердження періодів роботи позивача на пільгових умовах нею надано до пенсійного органу довідку про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 01-23/1576 від 08.05.2016 року, видану Філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» в якій зазначено, що позивач працювала повний робочий день у Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН»:
- з 01.10.1995 р. по 30.09.2006 р. в якості «кладовщика готовой продукции отдела сбыта», посада якої відноситься до Списку №2, Розділу XXXII, підрозділ 2, поз. 32.2-1 Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36 «Працівники, зайняті на роботах з радіоактивними речовинами, активністю на робочому місці не меньше 0,1 мілікюрі радія-226 або еквівалентного по радіотоксичності кількості радіоактивної речовини та на ремонті обладнання в таких умовах», Накази про атестацію робочих місць від 25 січня 1995 р. № 33, від 17 квітня 1997 р. №147, від 04 березня 2002 р. №127;
- з 01.10.2006 р. по 30.11.2010 р. в якості «кладовщика отдела продаж и маркетинга управления», посада якої відноситься до Списку №2, Розділ ХХХII, підрозділ 2, поз. 32.2-1 Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36 «Працівники, зайняті на роботах з радіоактивними речовинами, активністю на робочому місці не меньше 0,1 мілікюрі радія-226 або еквівалентного по радіотоксичності кількості радіоактивної речовини та на ремонті обладнання в таких умовах», Накази про атестацію робочих місць №147 від 17 квітня 1997 р., №127 від 04 березня 2002р., №336 від 20 вересня 2007 р.;
- з 01.12.2010 р. по 31.05.2013 р. в якості «кладовщика склада готовой продукции транспортно-экспедиционного комплекса транспортно-экспедиционного управления» посада якої відноситься до Списку №2, Розділ ХХХII, підрозділ 2, поз. 32.2-1 Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36 «Працівники, зайняті на роботах з радіоактивними речовинами, активністю на робочому місці не меньше 0,1 мілікюрі радія-226 або еквівалентного по радіотоксичності кількості радіоактивної речовини та на ремонті обладнання в таких умовах», Наказ про атестацію робочих місць №336 від 20 вересня 2007 р.
Також судом встановлено, що Верхньодніпровський гірничо-металургійний комбінат перейменовано на Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат наказом Міністерства промисловості України № 103 від 26 травня 1993 року. Наказом 2/1 від 20.07.1998 року Державної акціонерної компанії «Українські поліметали» та на виконання пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної акціонерної компанії «Українські поліметали», комбінату затверджено статус дочірнього підприємства компанії. На виконання Указу Президента України від 07.07.2004р. № 765/2004 «Про заходи щодо забезпечення розвитку виробництва двоокису титану та підвищення ефективності використання виробничих потужностей підприємств з видобутку ільменітової руди», протоколу загальних зборів акціонерів ДАК «Українські поліметали» № 13/2 від 30.08.2004р., ДП «ВІГМК» ДАК «Українські поліметали» реорганізовано у філію «Вільногірська гірничо-металургійна комбінат ЗАТ "Кримський ТИТАН". Найменування підприємства філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН» з 05.05.2011 року змінено на філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН». Наказ від 26.04.2011 р. №87. Найменування підприємства філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН» з 24.03.2015 року змінено на філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС». Підстава рішення акціонерів від 18.03.2015 р. № 70. Зазначене підтверджується даними з довідки № 01-23/1576 від 08.05.2016 року.
Відповідачі 1 та 2 посилаються на порушення вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії, оскільки назви структурних підрозділів, зазначені в пільговій довідці № 01-23/1576 від 08.05.2016 року, не співпадають назвам структурних підрозділів, зазначених в наказах про результати атестації робочих місць, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, а також оскільки довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до п. 20 Порядку № 637, а саме не зазначено фактичну кількість відпрацьованого часу.
Вказані спірні періоди роботи ОСОБА_1 у Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» за період з 19.04.1993 р. по 01.06.2013 р., повністю співпадають з відомостями, відображеними в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Відповідно до п.23 Порядку № 637, документи що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписні посадовими особами і засвідчені печаткою.
Матеріалами справи встановлено, що в довідці № 01-23/1576 від 08.05.2016 року, яка видана Філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», зазначено, що ОСОБА_1 працювала повний робочий день у Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН», із детальним описом періодів її роботи, а також інформацією про проведені атестації робочих місць.
Таким чином, як з трудової книжки ОСОБА_1 так і з довідки, уточнюючої спеціальний (пільговий) стаж роботи № 01-23/1576 від 08.05.2016 року, виданої Філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», вбачається, що позивач в період з 19.04.1993 р. по 01.06.2013 р. працювала за професією, посадою комірник, що передбачено Списком №2.
Доводи відповідача-1 стосовно того, що довідка про уточнюючій спеціальний (пільговий) стаж роботи № 01-23/1576 від 08.05.2016 року містить недоліки, оскільки назви структурних підрозділів, зазначені в пільговій довідці, не співпадають назвам структурних підрозділів, зазначених в наказах про результати атестації робочих місць, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, як було зазначено раніше, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Доводи відповідача-2 стосовно того, що довідка про уточнюючій спеціальний (пільговий) стаж роботи № 01-23/1576 від 08.05.2016 року, оформлена неналежним чином, оскільки містить інформації про фактичну кількість відпрацьованого часу, не можуть бути прийняті судом до уваги, тому що, як було зазначено раніше, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а також за правильність виготовлення довідок та іншої документації підприємства не несе відповідальність особа, яка звертається до даного підприємства.
Із записів, наявних у трудовій книжці позивача та уточнюючої довідки № 01-23/1576 від 08.05.2016 року, виданої Філією «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» слідує, що за спірний період роботи позивача з 19.04.1993 р. по 01.06.2013 р. професія комірник передбачено Списком №2 розділ ХХХІІ, підрозділ 2 Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 р. «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 р. та атестована згідно наказів №33 від 25 січня 1995 р., №147 від 17 квітня 1997 р., №127 від 04 березня 2002р., №336 від 20 вересня 2007 р.
Відповідачами не спростовано ті обставини, що жодних змін в організації роботи за робочим місцем позивача, змін у назві професії, колі службових обов`язків з моменту попередньої атестації до повторних атестацій не відбувалось.
Крім того суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.
Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідачі 1 та 2 таким правом не скористалися.
При цьому незмінність особливо важких та особливо шкідливих умов праці на підприємстві за професією - комірник згідно зі Списком № 2, підтверджена кожною черговою атестацією робочих місць за умовами праці, що проводились у період роботи позивача за даними професіями на виробництві.
Таким чином, вищеозначеними доказами у їх сукупності підтверджено характер роботи і стажу, який дає позивачу право на зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи на посаді «кладовщика склада готовой продукции» (мовою оригіналу) з 19.04.1993 до 30.09.1995, «кладовщика готовой продукции отдела сбыта» (мовою оригіналу) з 01.10.1995 по 30.09.2006р., на посаді «кладовщика отдела продаж и маркетинга управления» (мовою оригіналу) з 01.10.2006 р. по 30.11.2010 р., на посаді «кладовщика склада готовой продукции транспортно-экспедиционного комплекса транспортно-экспедиционного управления» (мовою оригіналу) з 01.12.2010 р. до 31.05.2013 р.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність рішень відповідачів-1 та 2 щодо не зарахування позивачу до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи: з 19.04.1993 до 30.09.1995, з 01.10.1995 по 30.09.2006р., з 01.10.2006 р. по 30.11.2010 р., з 01.12.2010 р. до 31.05.2013 р. на Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС».
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Позивач в позові просить визнати протиправними бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, однак належним способом захисту буде визнати протиправним та скасувати рішення.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за віком за Списком №2 з 15.08.2023 року, відповідно до пункту б частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р., суд зазначає наступне.
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки відповідачами 1 та 2 було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку та недостатність пільгового стажу, водночас, судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії необхідного пенсійного віку досягла та має більше 10 років пільгового стажу роботи за Списком №2, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку, є саме призначення пенсії позивачу.
Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржувані рішення відповідачів 1 та 2 не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах на підставі її заяви про призначення пенсії від 15.08.2023 року.
З огляду на означене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виник обов`язок призначити позивачеві пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 за її заявою про призначення пенсії від 15.08.2023 року, саме на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р.
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на положення вказаної статті та зважаючи на задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2147,20 грн. підлягають відшкодуванню на користь останньої, шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області коштів у розмірі 715,73 грн., Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області коштів у розмірі 715,73 грн. та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області коштів у розмірі 715,73 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до пільгового стажу роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, періоди роботи: з 19.04.1993 до 30.09.1995, з 01.10.1995 по 30.09.2006р., з 01.10.2006 р. по 30.11.2010 р., з 01.12.2010 р. до 31.05.2013 р. на Філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пільгову пенсію за віком за Списком №2 з 15.08.2023 року, відповідно до пункту б частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева