Справа № 482/2542/23
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 482/2542/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 4 грудня 2023 року (суддя Сергієнко С.А., м. Нова Одеса, повний текст рішення складений 04.12.2023) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Укртрансбезпеки, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №000674 від 14.08.2023 по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 132-1 КУпАП.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 4 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням Укртрансбезпеки подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування поданої скарги зазначено, що відповідно до приписів статті 14-3 КУпАП саме позивач як фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб, є відповідальний за вчинення правопорушення. При цьому матеріали справи не містять відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про іншого належного, окрім позивача, користувача належних останньому транспортних засобів. Невнесення відомостей до Реєстру щодо належного користувача транспортного засобу, незалежно від підстав такого невнесення, викликає автоматичне визначення відповідальною особою за вчинення адміністративних правопорушень саме особу, за якою зареєстрований транспортний засіб, або ж керівника юридичної особи, за якою він зареєстрований.

Одночасно не підтверджується і дотримання умов звільнення позивача від адміністративної відповідальності, як власника вказаних транспортних засобів, які прямо передбачені вищенаведеними положеннями статті 279-7 КУпАП.

Також до апеляційної скарги доданий диск із записом фіксації правопорушення, яка здійснювалася на портативний відеореєстратор. При чому, ніяких клопотань щодо приєднання доказу до матеріалів справи та пояснень, чому цей диск не був наданий до суду першої інстанції, апелянтом не надано.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 КАС України не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За наявними в матеріалах справи доказами колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та спеціалізованого напівпричипу TITAN СS3MSP, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 58, 59).

31.07.2023 посадовими особами Укртрансбезпеки за адресою: м. Одеса вул. Ангарська (біля АЗС SOCAR) зупинено транспортний засіб MAN TGX 18.440/TITAN НОМЕР_3 днз НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 .

Водію було запропоновано прослідувати до стаціонарного пункту габаритно-вагового контролю на а/д М-15 Одеса-Рені-Бухарест 12км+125м (праворуч), з метою перевірки вагових нормативів транспортного засобу.

У зв`язку із відмовою водія посадовими особами Укртрансбезпеки було складено акт №007151 від 31.07.2023 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (а.с. 56).

Одночасно, за фактом відмови відносно водія було складено протокол про адміністративне правопорушення №00289 (а.с. 57).

За запитом Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області від 31.07.2023 щодо власника та належного користувача ТЗ марки MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Головний сервісний центр МВС листом від 01.08.2023 повідомив запитувача, що з 25.04.2023 по теперішній час згаданий автомобіль зареєстрований на праві власності на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 61-64).

04.08.2023 Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області надіслав на адресу ОСОБА_1 повідомлення, яким останнього запрошено на 14 серпня 2023 р. з 10 год. до 12 год. для участі у розгляді справи про скоєне 31.07.2023 порушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 132-1 КУпАП (а.с. 53-54).

15.08.2023 на адресу ОСОБА_1 було надіслано постанову про накладення адміністративного стягнення від 14.08.2023 №000674, якою, за відмову 31.07.2023 08:26 год. водія транспортного засобу MAN TGX 18.440/TITAN CS3MSP днз НОМЕР_4 ОСОБА_2 від проходження габаритно-вагового контролю, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 132-1 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 51000 грн. (а.с. 50-52).

Вважаючи зазначену постанову протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Ухвалюючи рішення про задоволення його позову суд першої інстанції виходив з того, що фактичні обставини справи, викладені в оскаржуваній постанові, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Зокрема, відповідачем не доведено вини позивача у тому, що водій ТЗ відмовився від проходження габаритно-вагового контролю в зоні габаритно вагового контролю.

При цьому, суд звернув увагу, що згідно статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", зона габаритно-вагового контролю - облаштована відповідними дорожніми знаками ділянка автомобільної дороги, на якій розташовані автоматичні, стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю. Зона габаритно-вагового контролю позначається дорожніми знаками 5.96.1 Зона габаритно-вагового контролю і 5.96.2 Кінець зони габаритно-вагового контролю. Позначають початок і кінець спеціально обладнаних вздовж автомобільних доріг загального користування майданчиків, призначених для проходження габаритно-вагового контролю вантажних автомобілів на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю. Разом з тим відповідачем не надано жодних доказів того що, обставини події які викладені у оскаржуваній постанові, відбувалися в зоні габаритно вагового контролю.

Крім того, суд визнав помилковими посилання відповідача на те, що належним суб`єктом правопорушення відповідно до статті 14-3 КУпАП є фізична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб, оскільки приписи згаданої статті підлягають застосуванню лише у разі, якщо правопорушення зафіксована за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі. Доказів відповідного фіксування спірного правопорушення суду надано не було.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Згідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами статті 246 КУпАП встановлено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух", з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабміну України №30 від 18.01.2001, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові та габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено що габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Згідно пункту 2.4-1 ПДР України у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах "а", "б" і "г" пункту 2.1 цих Правил; б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.

Відповідно до частини третьої статті 132-1 КУпАП ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 132-1 КУпАП, слугувала відмова водія транспортного засобу, який належить позивачу, від проходження габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю.

Щодо фактичних обставин проведеної перевірки, то колегія суддів звертає увагу, що посадовими особами Укртрансбезпеки, 31.07.2023 було зупинено ТЗ MAN TGX 18.440/TITAN CS3MSP днз НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2 по за межами пункту габаритно-вагового контролю. У зв`язку з відмовою водія прослідувати до стаціонарного пункту габаритно-вагового контролю на а/д М-15 Одеса-Рені-Бухарест 12км+125м (праворуч), посадовими особами складено акт №007151 від 31.07.2023 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю.

З цього приводу варто зазначити, що відповідно до пункту 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 року №1007/1207, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 року за №215/24992, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2) складається посадовими особами Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. №879.

За визначенням підпункту 6 пункту 2 цього Порядку місце здійснення габаритно-вагового контролю спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю.

Крім того, стаття 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлює, що зона габаритно-вагового контролю - облаштована відповідними дорожніми знаками ділянка автомобільної дороги, на якій розташовані автоматичні, стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю.

Аналізуючи наведені норми права у їх взаємному зв`язку колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю складається посадовими особами Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю виключно в зоні габаритно-вагового контролю.

На слушність таких висновків також свідчить затверджена додатком 2 до Порядку №1007/1207 форма Акту про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, з пункту 1 якого вбачається, що він складається на місті проведення габаритно-вагового контролю.

Проте доказів того, що за адресою, вказаною у Акті №007161, розташований пункт габаритно-вагового контролю, суду надано не було. Навпаки, відповідачем визнається, що зазначений акт було складено не за місцем габаритно-вагового контролю.

Ураховуючи, що акт №007151 від 31.07.2023 про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю було складено посадовими особами Укртрансбезпеки по за зоною габаритно-вагового контролю, згаданий акт не є допустимим та належним доказом на підтвердження факту відмови водія ОСОБА_2 від проходження габаритно-вагового контролю 31.07.2023.

При цьому, колегія суддів відхиляє як неаргументовані посилання апелянта на те, що в даному випадку посадові особи Укртрансбезпеки керувалися Порядком супроводження автомобільного транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування для здійснення габаритно-вагового контролю, а також заборони подальшого руху такого автомобільного транспортного засобу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.2023 №513, з наступних міркувань.

Так, відповідно до пункту 1 цього Порядку, він визначає процедуру супроводження автомобільного транспортного засобу (далі - транспортний засіб), що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю з використанням спеціалізованих автомобілів, а також заборони подальшого руху такого транспортного засобу посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадова особа) під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі).

Цей Порядок є обов`язковим для виконання водіями транспортних засобів українських та іноземних автомобільних перевізників (далі - водії транспортних засобів), що здійснюють перевезення вантажів вантажними автомобілями на території України (пункт 2 Порядку №513).

Згідно до положень пунктів 3 та 5 Порядку №513, у разі виявлення ознак порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, визначених у пункті 4 цього Порядку, посадова особа приймає рішення про супроводження автомобільного транспортного засобу за формою згідно з додатком 1 (обов`язкова для виконання водієм письмова вимога посадової особи щодо слідування транспортного засобу) до найближчого місця зважування (стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю).

Супроводження транспортного засобу здійснюється згідно з розділом 3 Правил дорожнього руху спеціалізованими автомобілями Укртрансбезпеки, які мають спеціальні кольорографічні схеми, розпізнавальні знаки і написи, а також обладнані спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями (пункт 8 Порядку №513).

За приписам пункту 14 Порядку №513 посадова особа складає акт про блокування/розблокування автомобільного транспортного засобу згідно з додатком 2 шляхом установлення на колесо транспортного засобу блокуючого номерного пристрою (блокіратора) у випадку відмови водія транспортного засобу, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, виконати рішення про супроводження транспортного засобу.

За такого правого регулювання, відмова водія ТЗ на вимогу посадових осіб Укртрансбезпеки прослідувати до стаціонарного пункту габаритно-вагового контролю не є відмовою від проходження габаритно-вагового контролю, а є відмовою виконати рішення про супроводження транспортного засобу.

Зазначене фактично визнається і відповідачем, адже, як вбачається з матеріалів справи, згадана відмова водія ОСОБА_2 була кваліфікована посадовими особами Укртрансбезпеки як порушенням статті 188-57 КУпАП (невиконання законних вимог посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, щодо перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, усунення порушень законодавства з безпеки на автомобільному транспорті або створення перешкод для виконання покладених на них обов`язків, завдань), за що відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення №00289 від 31.07.2023.

Незважаючи на те, що наведені обставини є належною підставою для скасування спірної постанови про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне крізь призму доводів апеляційної скарги надати правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо встановлення відповідальної особи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на позивача як на власника ТЗ накладено штраф за відмову від проходження габаритно-вагового контролю водієм ТЗ, відповідно до статті 14-3 КУпАП.

Так, згідно статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Як вірно відзначив суд першої інстанції, у даному випадку правопорушення було зафіксовано не в автоматичному режимі, чи за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а безпосередньо посадовими особами Укртрансбезпеки шляхом складання відповідного акту, яким було встановлено винну особу (водія ТЗ ОСОБА_2 ).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена і частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Ураховуючи встановлені обставини справи, відсутні підстави вважати, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 132-1 КУпАП, адже з огляду на його відсутність на місці вчинення вказаного правопорушення, позивач жодним чином не зміг вчинити дії, які відповідають об`єктивній стороні складу згаданого адміністративного правопорушення.

Отже, відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене частиною третьою статті 132-1 КУпАП.

Водночас колегія суддів не приймає до уваги надані позивачем до апеляційної скарги відеозапис фіксації порушення водієм ТЗ, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо надання зазначеного доказу до суду першої інстанції та апелянтом не наведено підстав неможливості його подання. При цьому, згідно до частини четвертої статті 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Слід також підкреслити, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить будь-яких відомостей щодо відеофіксації порушення та посилання на технічний засіб, на який здійснювався цей відеозапис.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення №000674 від 14.08.2023 та закриття відносно позивача провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивачки не містить належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи давали підстави вважати інакше. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Відтак, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 4 грудня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов