Справа № 140/22155/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Івасюта Л.В.

24 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/22155/23 пров. № А/857/23321/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Гранат В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Голови правління ОСББ "Смарагд-13" Хімочки Емілії Павлівни на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2023 року у справі № 140/22155/23 за адміністративним позовом Голови правління ОСББ "Смарагд-13" ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача -Департамент муніципальної варти Луцької міської ради, про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

09.08.2023р., позивач, Голова правління ОСББ "Смарагд-13" Хімочка Е.П. звернулася з позовом до Виконавчого комітету Луцької міської ради, у якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову № 365 від 22.05.2023р. адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700,00 грн., а провадження у справі закрити на підставі п.1ч.1 ст.247 КУпАП.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2023 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення передбаченого ст. 286 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, апелянт Голова правління ОСББ "Смарагд-13" Хімочка Е.П. подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зв`язку із оголошенням повітряної тривоги 24.01.2024р. по території України в 11 год 54 хв. у зв`язку із вильотом МіГ -31К, розгляд справи в 12:30 не розпочався.

Після оголошення відбою судом розпочато розгляд справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ч.4 ст.229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється..

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

22.05.2023р. адміністративна комісія при виконавчому комітеті Луцької міської ради прийняла постанову № 365 про притягнення голови ОСББ «Смарагд-13» ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та наклала адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 1700,00 грн.

Із змісту вказаної постанови видно, що 10.05.2023р. в 15 год. 19 хв. голова ОСББ «Смарагд-13» ОСОБА_1 порушила правила благоустрою м. Луцька, а саме: здійснила проведення земляних робіт без дозвільних документів (ордер) (протокол № 435 від 10.05.2023р.) та встановила металеву конструкцію (металеві стовбці) на території загального користування (протокол № 454 від 10.05.2023р.) по пр. Соборності, 13 у м. Луцьку, що є порушенням п. 2.5.5.1.9 та 2.5.5.1.13 Правил благоустрою місто Луцька від 29.07.2009р. № 44/5, за що передбачена відповідальність ст.152 КУпАП.

Із матеріалів справи видно, що оскаржувана постанова винесена 22.05.2023р та отримана головою ОСББ «Смарагд-13» Хімочка Е.П. у день її постановлення 22.05.2023р.

В порядку адміністративного оскарження постанови голова ОСББ «Смарагд-13» Хімочка Е.П. звернулася до Виконавчого комітету Луцької міської ради з відповідною скаргою.

19.07.2023р. Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 413-1 скаргу голови ОСББ «Смарагд-13» Хімочки Е.П. - залишено без розгляду, а постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради № 365 від 22.05.2023р. без змін.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернулась з пропуском десятиденного строку звернення до суду з позовом, оскільки про порушення свого права позивач дізналась 22.05.2023р. в день прийняття постанови. Тобто, строк на оскарження сплинув 02.06.2023р. При цьому, поважних підстав такого пропуску та доказів в їх підтвердження не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

ст. 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

В п.3 ч.1 ст.288 КУпАП видно, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими цим Кодексом.

ч.2 ст.286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ст.289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 1 грудня 2004 року № 1-10/2004, охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 листопада 2010 року в справі «Мушта проти України» зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Колегія суддів встановила, що підставою для звернення до суду із даним позовом, є незгода позивача із постановою №365 від22.05.2023р. адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700,00 грн.

Приймаючи до уваги зміст заявлених позивачем вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для вирішення питання про наявність або відсутність пропуску строку звернення до суду із даним позовом, необхідно встановити факт, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення відносно нього.

ст.120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Апелянт визнає, що оскаржувана постанова винесена 22.05.2023р. та отримана головою ОСББ «Смарагд-13» Хімочка Е.П. у день її постановлення 22.05.2023р.

Наведене свідчить про те, що позивачу відомі обставини притягнення її до адміністративної відповідальності та строки оскарження відповідної постанови.

ч.1 ст.121 КАС України, передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Аналогічна правова позиція стосовно обрахунку строків, встановлених для звернення до суду за захистом прав у справах про адміністративні правопорушення, висловлена Верховним Судом у постанові від 18 січня 2019 року (справа № 576/1434/17).

Із змісту ч.3, ч.4 ст.123 КАС України, видно, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, з огляду на викладене, враховуючи те, що позивач пропусьтла встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом, та відсутні поважні причини для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість розгляду даної справи по суті, та вважає вірними висновки про залишення такого позову без розгляду.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021р. у справі №2040/12017/19 зазначив, «реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Верховний Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку».

Зважаючи на те, що позивач пропустила строк звернення до суду з позовом, а наведені причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними та, відповідно, поновлення строку звернення до суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Голови правління ОСББ "Смарагд-13" Хімочки Емілії Павлівни залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2023 року у справі № 140/22155/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 05.02.2024р.