Справа № 440/1211/24
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

06 лютого 2024 року м. Полтава Справа № 440/1211/24

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Шевяков І.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області, в якій просила зобов`язати Новогалещинську селищну раду Кременчуцького району Полтавської області прийняти рішення про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0158 площею 0.3770 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

В даному випадку, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі та здійснюючи перевірку щодо підсудності цієї справи адміністративному суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами пункту 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Зазначене узгоджується з положеннями статей 2, 4, 19 КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть, зміст та характер спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило, майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У той час як участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового.

Натомість приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило, майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи наведене, суд зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Отже обов`язковим є з`ясування, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Верховним Судом у постанові від 19.06.2019 у справі № 826/5806/17 (№11-290апп19) сформований правовий висновок, відповідно до якого якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхньої посадової або службової особи, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Отже при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною 1 статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звернулася до адміністративного суду з позовом про зобов`язання Новогалещинську селищну раду Кременчуцького району Полтавської області прийняти рішення про надання у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0158 площею 0.3770 га для ведення особистого селянського господарства, - тобто виник спір щодо набуття права власності на земельну ділянку.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначила, що на підставі договору дарування від 09.08.2023 ОСОБА_1 є власницею нежитлової будівлі, яка розташована в АДРЕСА_1 , що складається з будівлі підвалу літ. А, загальною площею 226.2 кв. метри, будівлі складу літ. Б, загальною площею 66.7 кв. метри, які розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :01:001:0158 комунальної власності.

10 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0158 на якій розташовані зазначені вище об`єкти нерухомого майна із зазначенням площі земельної ділянки та призначення ділянки.

На заяву позивача відповідач повідомив, що земельна дiлянка площею 0,337 га з кадастровим номером :01:001:0158 перебувала в орендi попереднього власника нерухомого майна, тому до ОСОБА_1 переходить право оренди земельної дiлянки.

Листом від 14 листопада 2023 року ОСОБА_1 повторно звернулась до відповідача зі заявою про приватизацію земельної ділянки, до листа надала технічну документацію щодо встановлення меж відповідної земельної ділянки в натурі.

Листом від 28.11.2023 Новогалещинська селищна рада повідомила ОСОБА_1 про те, що земельна ділянка перебуває в неї в оренді, тому на даний час земельна ділянка не може бути передана в приватну власність.

Позивач звернулася до адміністративного суду з позовом, направленим виключно на поновлення порушеного, на її думку, права володіти земельною ділянкою (наявністю перешкод для набуття у власність земельної ділянки), на якій знаходиться належне їй на праві власності нерухоме майно - нежитлова будівля.

Незалежно від того змісту позовних вимог, які заявлені позивачем у своїй позовній заяві, звернення позивача до суду в цьому випадку (а саме суть, характер спору) фактично спрямоване на усунення перешкод у реалізації свого права на отримання у власність уже сформованої земельної ділянки, на якій розміщене належне їй нерухоме майно.

З огляду на викладене, суд вважає, що предметом цього спору є поновлення цивільних прав позивача у сфері земельних відносин.

Наведене додатково підтверджується і заявленою позивачем позовною вимогою зобов`язального характеру, за якою позивач просить зобов`язати селищну раду прийняти рішення про надання у власність земельної ділянки.

При цьому Новогалещинська селищна рада рада у спірних правовідносинах виступає в статусі власника земельної ділянки, тобто як сторони цивільно-правових відносин.

Суд зазначає, що згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності (частини 2 та 2 статті 83 Земельного кодексу України).

Порядок переходу права на земельну ділянку в разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначено статтею 377 ЦК України, приписи якої кореспондуються зі статтею 120 ЗК України, за змістом яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 120 ЗК України в редакції, чинній на час набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна, к разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

У пунктах "а", "б", "в", "ґ" і "к" статті 12 названого Кодексу передбачено, що до повноважень селищної ради належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування; вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідної територіальної громади селища; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Як убачається з матеріалів справи, спірна земельна ділянка не є вільною, оскільки знаходиться під нежитловим приміщенням - нежитловою будівлею, яка розташована в АДРЕСА_1 , власницею якої є позивач.

На переконання суду, зміст позовної заяви, її обґрунтування, фактично свідчить про те, що позивач вважає протиправною бездіяльність селищної ради стосовно непередання у власність земельної ділянки, на якій розташовано нежитлове приміщення, яке перебуває у її приватній власності, на підставі статті 118 ЗК України.

Так, відповідно до частини першої статті 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Згідно частини другої статті 118 випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

Отже з наведених норм вбачається, що рішення про право власності на земельну ділянку комунальної власності приймає орган місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 120 ЗК України та статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Відповідно до зазначених правових норм власники споруди мають право на отримання у власність земельної ділянки, на якій вона розташована.

Із викладеного слідує, що предметом розгляду є не стільки рішення, дії чи бездіяльність органу місцевого самоврядування як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо оформлення права власності на земельну ділянку (для комерційного використання) під належною йому на праві приватної власності нежитлової будівлі, що свідчить про приватноправовий характер правовідносин.

Аналіз зазначених обставин справи дає підстави вважати, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту приватних інтересів.

Суд зазначає, що якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність будинком або спорудою, то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Такі висновки щодо розгляду цієї категорії спорів викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 921/158/18 та неодноразово були підтримані Верховним Судом у рішеннях від 18.05.2020 у справі № 824/1034/19-а, від 05.11.2020 у справі № 160/13455/19, від 26.03.2020 у справі № 460/1287/19.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту приватного права позивача як користувача земельної ділянки.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постановах від 06 червня 2018 року у справі № 826/631/15, від 21 березня 2018 року у справі № 184/2470/13 та від 04 липня 2018 року у справі № 826/8018/17.

Отже позов у цій справі пред`явлений з метою захисту саме цивільного права та інтересу, що унеможливлює його вирішення в порядку адміністративного судочинства.

За викладених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі.

Суд враховує також правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 824/1034/19-а, від 05.11.2020 у справі № 160/13455/19, від 26.03.2020 у справі № 460/1287/19, оскільки саме такі є релевантними в межах спірних правовідносин з огляду на те, що спірні правовідносини у цій справі обумовлені реалізацією приписів статті 120 Земельного кодексу України.

Викладення статті 120 Земельного кодексу України у новій редакції не змінило суті таких висновків у спорах, пов`язаних з реалізацією приписів такої норми законодавства.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді, і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Статтею 16 ЦК передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, (…), їхніх посадових і службових осіб.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до положень частини другої статті 170 КАС України, про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

З огляду на встановлені обставини, наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі за даним адміністративним позовом. При цьому, позивачу слід роз`яснити, що дана справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 19, 170, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області про зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства місцевим судом.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.С. Шевяков