Справа № 120/18497/23
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 лютого 2024 р. Справа № 120/18497/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо надання недостовірної інформації в листі від 06.06.2023 про те, що ОСОБА_1 звертався з запитом від 15.08.2023 і такий запит було переадресовано за належністю, а також надання не повної інформації на запит ОСОБА_1 від 06.11.2023.

Ухвалою від 15.12.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що в листі від 06.06.2023 було допущено технічну описку в частині року звернення позивача із запитом, а саме замість правильної дати запиту - 15.08.2022, помилково зазначено 15.08.2023. Водночас, відповідач зазначив, що по суті сформована у відповідь на запит позивача інформація є достовірною.

Також, представник відповідача зазначив, що у відповідності до вимог статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформаційний запит позивача відповідачем розглянуто та листом від 14.11.2023 № 45.1/717.14/1167.13/23/31 надано обґрунтовану відповідь, з врахуванням компетенції, критеріїв запитуваної інформації та наявності такої в розпорядженні Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.

З доданого позивачем до матеріалів позовної заяви листа представника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 06.06.2023 за №31204.4/К-20042.3/22/45.3 слідує, що такий сформований додатково до раніше наданої інформації щодо провадження за зверненням ОСОБА_1 від 28.11.2022 до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо стверджуваного порушення Шевченківським управлінням поліції міста Києва вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації".

В абзаці другому вказаного листа відповідач повідомив, мовою оригіналу: "У межах парламентського контролю та за сприяння Секретаріату Уповноваженого Ваш запит від 15.08.2023 листом Управління від 12.01.2023 було переслано за належністю до Управління патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції. Про зазначене Секретаріат Уповноваженого було повідомлено листом Національної поліції України від 17.05.2023 (додається)."

На переконання позивача, відповідач у вищезазначеному листі надав недостовірну інформації про те, що ОСОБА_1 звертався з запитом від 15.08.2023 і такий запит було переадресовано за належністю.

Також, з матеріалів справи слідує, що 07.11.2023 за вхідним №1167.13/23/ЗІ відповідачем було отримано поданий ОСОБА_1 інформаційний запит від 06.11.2023, в якому позивач просив надати наступну письмову інформацію:

"1. Чи було у відносинах між мною як громадянином та органами державної влади і їх посадовими та службовими особами у період з 01.01.2019 по теперішній час порушено мої права і свободи як людини з боку вказаних осіб?

2. Якщо так, то які саме органи (установи) чи їх особи порушували такі мої права і свободи людини?

3. Які саме мої права і свободи людини були порушені вказаними суб`єктами та коли саме?

4. Чи понесли законом встановлену відповідальність посадові чи службові особи вказаних органів за порушення таких моїх прав і свобод людини та чи притягувались вони до юридичної відповідальності?

5. Чи є інші окремі громадяни України чи іноземці, за інформацією Уповноваженого, кількість державних органів як порушників їх прав людини за вказаний період більша ніж у моєму випадку їх порушення (так або ні)?

6. В скількох випадках порушення моїх прав і свобод людини Уповноважений намагався встановити та притягнути до відповідальності винних посадових та службових осіб до відповідальності за порушення моїх прав і свобод людини? Чим закінчились провадження про таке притягнення винних до відповідальності?

7. Чи порушували працівники Секретаріату Уповноваженого законодавство при розгляді моїх звернень щодо порушення моїх прав людини і громадянина? Чи звертався я про такі порушення до Уповноваженого? Чи були притягнуті до відповідальності такі працівники Секретаріату Уповноваженого ?.".

Листом від 14.11.2023 за №45.1/717.14/1167.13/23/ЗІ позивачу була надана відповідь на запит від 06.11.2023, мовою оригіналу: "На Ваш інформаційний запит від 06.11.2023 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі Уповноважений) стосовно отримання інформації про порушення Ваших прав і свобод людини і громадянина органами державної влади, суб`єктами владних повноважень та їх посадовими і службовими особами повідомляємо.

Стосовно питання 5 Вашого запиту повідомляємо, що Секретаріат Уповноваженого не володіє запитуваною інформацією і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти такою інформацією, тому на підставі пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» повідомляємо Вам про відмову в задоволенні запиту в цій частині.

...

За результатами перевірки даних, внесених до СЕД, встановлено, що до Уповноваженого за період з 01.01.2019 по 14.11.2023 від Вас надійшло 43 звернення (додається).

...

Так, за результатами аналізу інформації, внесеної до СЕД, вбачається, що за 8 Вашими зверненнями були відкриті провадження Уповноваженого у справах про порушення прав і свобод людини і громадянина (далі провадження Уповноваженого), у межах яких вживалися відповідні заходи.

Зважаючи на викладене, у відповідь на питання 1 повідомляємо, що Ваші «права і свободи як людини» порушувалися, в тому числі, органами державної влади. Водночас статистика по органах (установах), які порушили права конкретного заявника, а також облік порушених Ваших прав і свобод в Секретаріаті Уповноваженого не ведеться, тому на питання 2 та 3 не вбачається можливим надати інформацію за заданими Вами критеріями.

На питання 4 запиту повідомляємо, що 23.11.2022 за Вашим зверненням до Уповноваженого було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно директора комунального підприємства «Козятинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги Козятинської міської ради» ОСОБА_2 за частиною статті 2123 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), а саме: надання недостовірної інформації.

Водночас інформацією щодо притягнення вказаної службової особи до юридичної відповідальності Секретаріат Уповноваженого не володіє.

У відповідь на питання 6 зазначаємо, що за 8 Вашими зверненнями, за якими були відкриті провадження Уповноваженого, вживалися заходи для перевірки отриманих відомостей про порушення відповідних прав і свобод людини і громадянина, передбачених розділом 3 Положення про порядок здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у справах про порушення прав і свобод людини і громадянина, з метою забезпечення здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захисту прав кожного на території України і в межах її юрисдикції, запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їx поновленню.

Стосовно питання про притягнення до адміністративної відповідальності інформуємо, що відповідно до пункту 81 частини першої статті 255 КУпАП уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Водночас справи про адміністративні правопорушення розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів (стаття 221 КУпАП).

З огляду на вказане уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого та представники Уповноваженого не наділені повноваженнями притягати осіб до адміністративної відповідальності.

На питання 7 Вашого запиту повідомляємо, що Ви зверталися до Уповноваженого із скаргами щодо незгоди з наданими відповідями на Ваші звернення. За результатом розгляду скарг Вам надано відповідні роз`яснення.

Водночас зазначаємо, що працівники Секретаріату Уповноваженого не порушували законодавство при розгляді Ваших звернень щодо порушення Ваших прав людини і громадянина, тому до відповідальності притягнуті не були.

У разі незгоди з наданою відповіддю Ви маєте право оскаржити її в порядку, визначеному статтею 18 Закону України «Про захист персональних даних»."

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача із бездіяльністю відповідача в частині порушення права ОСОБА_1 на інформацію, яка полягає, як стверджує позивач, у ненаданні повної та достовірної інформації на його запит від 06.11.2023, а також наданні недостовірної інформації в листі від 06.06.2023 про те, що ОСОБА_1 звертався з запитом від 15.08.2023 і такий запит було переадресовано за належністю, у зв`язку з чим позивач просить захистити його порушене право шляхом визнання таких дій протиправними та зобов`язання надати достовірну та повну інформацію на свої запити.

Вирішуючи дану адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно із ст. 2 цього ж Закону, основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Згідно із ст. 3 цього ж Закону, основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.

Відповідно до ст. 4 цього ж Закону, суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно із ст. 5 цього ж Закону, кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно із ст. 7 цього ж Закону, право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939).

Відповідно до статті 1 Закону № 2939, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Стаття 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.

Так, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 за №2939-VI (далі - Закон №2939), одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Відповідно до положень статті 6 Закону № 2939, інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону № 2939, кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 12 Закону № 2939, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною 1 статті 13 Закону № 2939 встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Статтею 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначені обов`язки розпорядників інформації, розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Положеннями статті 19 Закону №2939 визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до статті 20 Закону № 2939, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі, якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закону № 2939, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Водночас, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 22 Закону № 2939, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що публічна інформація, як вид інформації виокремлена з-поміж інших за такими ознаками: вона має бути відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях; вона отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; вона перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Відсутність якоїсь із цих ознак має означати, що така інформація не є публічною. При цьому означення «публічна» не звужено повною відкритістю, доступністю інформації. Створені в процесі діяльності суб`єкта владних повноважень документи можуть містити як відкриту інформацію, так і інформацію з обмеженим доступом, яка, однак, не втрачає у зв`язку із цим ознаки публічної. Обов`язок розпорядника інформації надати на запит інформацію, яка є в його володінні, презюмується.

Згідно зі ст.1 Закону України від 20.03.2020 №776/97 "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" (далі - Закон № 776/97) парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 4 Закон № 776/97 визначено Правовий статус Уповноваженого.

Уповноважений є посадовою особою, статус якої визначається Конституцією України, цим та іншими законами України.

Уповноважений здійснює свою діяльність незалежно від інших державних органів та посадових осіб. Діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод.

Частинами першою, другою статті десятої Закону № 776/97 встановлено, що для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється секретаріат, який є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка. Структура секретаріату, розподіл обов`язків та інші питання щодо організації його роботи регулюються Положенням про секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Положення). На працівників секретаріату поширюється дія Закону України "Про державну службу". Положення та кошторис секретаріату затверджуються Уповноваженим у межах кошторису витрат, пов`язаних із діяльністю Уповноваженого. Призначення на посаду та звільнення працівників секретаріату здійснюються Уповноваженим.

Основні завдання Секретаріату Уповноваженого визначені в Положенні про Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 14 жовтня 2022 року №79.15/22 (далі - Положення №79.15/22).

Згідно п. 2.1., 2.2. Положення №79.15/22 основним завданням Секретаріату є забезпечення діяльності Уповноваженого з метою здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захисту прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі.

На Секретаріат покладено завдання з організаційного, правового (юридичного), науково-консультативного, інформаційно-аналітичного, науково-експертного, контрольно-ревізійного, матеріально-технічного, фінансового, а також іншого забезпечення діяльності Уповноваженого в межах чинного законодавства України.

В розділі 3 Положення №79.15/22 наведено перелік функціональних обов`язків, які здійснює Секретаріат відповідно до покладених на нього завдань та розподілу обов`язків між працівниками для забезпечення діяльності Уповноваженого, до яких, окрім іншого, віднесено здійснення моніторингу додержання конституційних прав i свобод людини i громадянина, надає пропозиції Уповноваженому щодо забезпечення прав i свобод людини.

Повертаючись щодо заявлених позовних вимог суд в першу чергу вважає за необхідне надати оцінку твердженням позивача щодо надання відповідачем недостовірної інформації у листі від 06.06.2023, в частині повідомлення про те, що ОСОБА_1 звертався з запитом від 15.08.2023.

Так, в позовній заяві та відповіді на відзив позивач зазначив, що 12.06.2023 засобами поштового зв`язку ним було отримано лист Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, в якому, окрім іншого, відповідач повідомив, мовою оригіналу: "У межах парламентського контролю та за сприяння Секретаріату Уповноваженого Ваш запит від 15.08.2023 листом Управління від 12.01.2023 було переслано за належністю до Управління патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції. Про зазначене Секретаріат Уповноваженого було повідомлено листом Національної поліції України від 17.05.2023 (додається)."

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що з запитом від 15.08.2023 він до відповідача не звертався, а відтак наведена у листі від 06.06.2023 за №31204.4/К-20042.3/22/45.3 інформація є недостовірною.

У відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив, що дійсно 28.11.2022 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини надійшла заява позивача, зареєстрована за вх. №К-20042.3/22 від 06.12.2022, якою позивач просив відповідача надати "інформацію про передачу матеріалів про правопорушення, вчинене полковником поліції Р.Андрущаком", а також "притягнутих винних до встановленої законом відповідальності". Листом від 06.06.2023 за №31204.4/К-20042.3/22/45.3 позивачу було надано додаткову відповідь до раніше наданої інформації щодо провадження за його зверненням від 28.11.2022. При цьому, відповідач зазначив, що надана в листі від 06.06.2023 інформація є достовірною, проте містить технічну описку в даті запиту позивача, який переслано за належністю, а саме помилково зазначено "15.08.2023" замість вірної дати "15.08.2022".

З огляду на викладене, суд вказує на те, що лист від 06.06.2023 за №31204.4/К-20042.3/22/45.3, наданий у відповідь на запит від 28.11.2022, у розумінні вимог чинного законодавства України не може вважатися належною відповіддю на інформаційний запит, адже мітить посилання на запит позивача (від 15.08.2023), який останнім не подавався, а тому такий розгляд звернення позивача є неналежним.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідач не заперечує, що при формуванні додаткової відповіді на запит позивача від 28.11.2022, Секретаріатом було зазначено недостовірну інформацію в частині дати пересланого до Управління патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції запиту ОСОБА_1 , суд доходить висновку про необхідність визнання таких дій протиправними.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, з урахуванням положень ст. 20, 24 Закону №2939-VI, у разі встановлення порушень, до повноважень суду відноситься визнання дії або бездіяльності протиправними.

При цьому суд враховує, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

При цьому, з метою відновлення прав позивача, порушення яких відбулось внаслідок відображення в листі від 06.06.2023 за №31204.4/К-20042.3/22/45.3 недостовірної інформації (допущення технічної описки в даті запиту), суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача надати достовірну інформацію зазначену у Листі від 06.06.2023 за №31204.4/К-20042.3/22/45.3, в частині того, з яким саме запитом (уточнити дату запиту) звертався ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, який листом Управління від 12.01.2023 було переслано за належністю до Управління патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції.

В зв`язку з чим позовні вимоги в цій частини підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку діям відповідача в частині надання повної та достовірної інформації на запит позивача від 06.11.2023, то суд зазначає наступне.

Так, розпорядник публічної інформації має обов`язок надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях. Вжиття заходів для того, щоби створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації. Тому розпорядник не може нести тягар відповідальності за ненадання запитувачу інформації, якої нема в його володінні (близькі за змістом висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 9901/925/18).

У ході розгляду справи встановлено, що у відповідь на інформаційний запит позивача від 06.11.2023 відповідач листом від 14.11.2023 за №45.1/717.14/1167.13/23/ЗІ надав інформацію, яка в силу його компетенції та повноважень, перебуває в його розпорядженні.

В контексті наведеного, суд зазначає, що змістовне наповнення інформаційного запиту позивача від 06.11.2023 є загальним та фактично вимагає від суб`єкта, якому такий запит адресований, здійснення порівняльного аналізу наявної в нього інформації, що, як було встановлено судом вище, не входить до кола повноважень відповідача.

Також суд відмічає, що матеріалами справи підтверджено, що звернення ОСОБА_1 від 06.11.2023 розглянуто відповідно до вимог Закон України "Про звернення громадян", позивачу надана змістовна та обґрунтована відповідь з наданням роз`яснень згідно з п.2 ч.3 ст.17 Закону №776/97-ВР.

Відповідь надана у строк, встановлений Законом №393, та роз`яснює можливість і порядок її оскарження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом №776/97-ВР та Законом України "Про звернення громадян", а тому відсутні підстави в цій частині для визнання його дій неправомірними та зобов`язання поновити порушені права позивача.

В свою чергу, наведені позивачем у позовній заяві та відзиві на позовну заяву доводи про неналежний розгляд його звернення, за своїм змістовним наповненням не спростовують вищенаведених висновків суду, а лише свідчать про незадоволення позивача з змістом отриманої на свій запит відповіддю, що не є тотожним ненаналежному розгляду запиту.

З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню

Щодо клопотання позивача про винесення окремої ухвали суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1-3 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Тобто постановлення окремої ухвали можливе виключно за ініціативою суду, воно є правом, а не обов`язком суду, і реалізація такого права безпосередньо пов`язана з виявленням судом саме під час розгляду справи порушення закону. Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення. Окрема ухвала є й реакцією на ті порушення, що не усуваються рішенням.

Оцінюючи доводи позивача з приводу наявності передбачених наведеними нормами підстав для постановлення окремої ухвали, суд під час розгляду цієї справи будь-яких обставин, що могли б бути підставою для винесення окремої ухвали, не встановив.

Одночасно суд зазначає, що окрема ухвала поставляється у разі, коли суд самостійно не може усунути порушення закону. Такого під час розгляду цієї справи не встановлено, відповідно це клопотання не підлягає задоволенню.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також при прийнятті рішення враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити частково у визначений судом спосіб.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо надання недостовірної інформації (допущення технічної помилки у даті запиту) у листі від 06.06.2023 за №31204.4/К-20042.3/22/45.3 на інформаційний запит ОСОБА_1 від 28.11.2022.

Зобов`язати Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради з прав людини надати достовірну інформацію зазначену у Листі від 06.06.2023 за №31204.4/К-20042.3/22/45.3, в частині того, з яким саме запитом (уточнити дату запиту) звертався ОСОБА_1 до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, який листом Управління від 12.01.2023 було переслано за належністю до Управління патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції.

В задоволенні решти вимог позову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради з прав людини (вул. Інститутська, 21/8, м. Київ, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна