Справа № 420/23898/23
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не звільнення позивача за підпунктом «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за контактом під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з II групою інвалідності;

зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача за підпунктом «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за контактом під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з II групою інвалідності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з рапортом від 01.03.2023 щодо звільнення з військової служби через сімейні обставини, згідно пп. ґ) пункту 2 частини 5 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та Постанови КМУ від 12 червня 2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та зі служби осіб рядового і начальницького складу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка має II групу інвалідності і потребує постійного догляду, інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд немає, надав усі необхідні докази. Однак, відповідач рапорт не погодив і не задовольнив, при цьому не пояснюючи юридичних причин такої відмови, що підтверджується листом в/ч № НОМЕР_1 від 01.05.2023. 27.06.2023 позивач повторно за допомогою поштового зв`язку, рекомендованим листом з описом вкладання звернувся з рапортом на ім`я командира військової частини для вирішення питання по суті щодо звільнення з військової служби в зв`язку із потребою у постійному догляді за матір`ю ОСОБА_2 , інвалідом II групи, надав усі необхідні докази. Відповідач листом від 21.07.2023 відмовив у задоволенні прохання про звільнення з військової служби за сімейними обставинами в зв`язку з тим, що позивачем відповідно довідки № 33-28613-ф/л, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради надано докази про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку. Натомість, будь-яких інших документів, які б спростовували вказане та доказували факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд немає.

Бездіяльність відповідача щодо не звільнення з військової служби за сімейними обставинами позивач вважає протиправною, що і стало підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 13.09.2023 вказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

На виконання ухвали суду позивач надав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою від 04.10.2023 причини пропуску строку звернення до суду визнано поважними, поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду, провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18.10.2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній позов не визнає.

Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Рапорт позивача фактично отриманий та зареєстрований в діловодстві військової частини НОМЕР_1 03.07.2023. Листом від 21.07.2023 № 0666/35/5773 військова частина надала відповідь. З наданого позивачем комплекту документів не вбачається наявність вищевказаної підстави з огляду на наявність у довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № НОМЕР_2 -ф/л, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Натомість, будь-яких інших документів, які б спростовували вказане та доказували факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд не надано, як у рапорті, так і в рамках даної справи.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 339 від 17.12.2022 позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину.

На адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000061 від 06.04.2023, за яким 17.12.2022 в районі виконання бойового завдання в районі с. Біла Гора, Краматорського району, Донецької області було виявлено відсутність без поважних причин військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема сержанта ОСОБА_1 , який в умовах воєнного стану з метою ухилитися від військової служби самовільно залишив розташування 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ; правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 4 ст. 408 КК України.

В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.04.2023 № 75-РС позивачу призупинено військову службу з 24.04.2023. Підстава - повідомлення ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, номер к/п НОМЕР_3 від 06.04.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.04.2023 №119 позивачу призупинено строк військової служби, виплату грошового та здійснення продовольчого, речового забезпечення, виключено зі всіх видів забезпечення з 17.12.2022.

До моменту завершення кримінального провадження та судового розгляду військова частина НОМЕР_1 позбавлена можливості звільнити позивача з військової служби як з підстав вказаних у рапорті позивача, так і будь-яких інших, до моменту закриття кримінального провадження або набранням вироку законної сили.

Водночас, ні в рапорті, ні в позовній заяві позивачем не надано доказів закриття кримінального провадження або набрання вироку законної сили за фактом самовільного залишення військової частини. Відсутні вказані докази і у розпорядженні військової частини НОМЕР_1 .

Прийняття наказу про звільнення з військової служби є дискреційними повноваженнями військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу позивач.

З огляду на викладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 18.10.2023 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи № 420/23898/23 за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

17.11.2023 до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що виконав вимоги законодавства щодо порядку звернення до військової частини щодо звільнення по сімейним обставинам. Військова частина НОМЕР_1 проігнорувала усі рапорти, а направила заяву про порушення кримінального провадження.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України.

01.03.2023 позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортом, у просив звільнити його з лав Збройних Сил України у зв`язку з сімейними обставинами згідно пп. «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На рапорт від 01.03.2023 Військова частина НОМЕР_1 листом від 01.05.2023 № 0666/35/3392 повідомила, що з наданого комплекту документів не вбачається доказів наявності вказаної підстави. Висновок ЛКК від 21.02.2023 підписаний лише сімейним лікарем, а не комісією. Крім того, даний висновок вказує на необхідність постійного посторонього нагляду, а не постійного догляду.

27.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив звільнити його з лав Збройних Сил України у зв`язку з сімейними обставинами згідно пп. «І» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». До рапорту додано:

копія паспорта ОСОБА_1 ;

копія паспорта ОСОБА_2 ;

копія довідки МСЕК № 391823, серія 12 ЛАГ від 21.02.2023;

копія індивідуальної програми інваліда;

копія виписки ЛКК від 21.02.2023;

копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

копія акта про одруження № 893;

копія свідоцтва про розірвання шлюбу;

копія свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові;

копія свідоцтва про шлюб;

копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану;

копія свідоцтва про народження;

копія довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні;

копія довідки № КЗ-28117-ф/л від 23.02.2023;

копія висновку ЛКК № 184 від 26.06.2023.

На рапорт від 27.09.2023 Військова частина НОМЕР_1 листом від 01.05.2023 № 0666/35/5773 повідомила, що з наданого комплекту документів наразі не вбачається наявність вищевказаної підстави з огляду на наявність у довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № НОМЕР_2 -ф/л, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Натомість, будь-яких інших документів, які б спростовували вказане та доказували факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд у наданому пакеті документів немає. Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 339 від 17.12.2022 ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину. Військова частина НОМЕР_1 до моменту набрання законної сили вироком або закриття кримінального провадження за фактом самовільного залишення військової частини позбавлена можливості прийняти рішення про звільнення з військової служби.

Вважаючи, що бездіяльність відповідача щодо незвільнення з військової служби за сімейними обставинами протиправна, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою ст. 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).

У свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Як вбачається з матеріалів справи 27.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом, у якому просив звільнити його з лав Збройних Сил України у зв`язку з сімейними обставинами згідно пп. «І» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На рапорт від 27.09.2023 Військова частина НОМЕР_1 листом від 01.05.2023 № 0666/35/5773 повідомила, що відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. З наданого комплекту документів наразі не вбачається наявність вищевказаної підстави з огляду на наявність у довідці про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 33-28613-ф/л, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Натомість, будь-яких інших документів, які б спростовували вказане та доказували факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд у наданому пакеті документів немає.

Вищевикладеного слідує, що позивач звертається з рапортом про звільнення з військової служби відповідно до пп. «І» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При цьому, у позовній заяві просить його звільнити з військової служби відповідно до пп. «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до пп. «ґ», «і» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) :

через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

У той же час, відповідно до пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Взагалі, частина п`ята статті 26 Закону № 2232-ХІІ розрізняє (виокремлює, групує) такі умови (обставини) для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом: у мирний час (пункт 1 частини п`ятої); під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) (пункт 2 частини п`ятої); з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (пункт 3 частини п`ятої).

Тобто, для цілей звільнення з військової служби стаття 26 Закону № 2232-ХІІ чітко відокремлює підстави для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану від підстав для звільнення військовослужбовців зі служби під час дії особливого періоду.

При цьому і пункт 2, і пункт 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ як підставу для звільнення визначають «сімейні обставини або інші поважні причини».

Пункт 2 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ в переліку «сімейних обставин або інших поважних причин» окремо передбачає наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Натомість пункт 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ в переліку «сімейних обставин або інших поважних причин» як самостійну підставу визначає лише необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи. Наявність у особи ІІ групи інвалідності є підставою для звільнення з військової служби лише за умови, що така особа потребує здійснення постійного догляду та у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Із рапорту позивача слідує, що він просить його звільнити на підставі норми права, яка підлягає застосуванню виключно під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №1126-VII оголошено рішення про проведення часткової мобілізації. Вказаний Закон набрав чинності з дня його опублікування 18.03.2014.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частиною 5 ст. 26 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені окремі підстави, на яких контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, а саме: пунктом 1 - у мирний час; пунктом 2 - під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації); пунктом 3 - з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації.

Таким чином, підстава для звільнення позивача за пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яку він сам указав у рапорті - відсутня, оскільки дана норма підлягає застосування під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації).

При цьому уваги заслуговує те, що відповідач відмовив позивачу у звільненні з посиланням на відсутність підстави, передбаченої пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто з посиланням на правову норму, яка мала би застосовуватись у спірному випадку, та виходив він з того, що наданими позивачем документи не підтверджується така обов`язкова умова, як відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Слід згадати, що Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Абзацом 2 пункту 14.10 Інструкції №170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Оглянувши додані позивачем до рапорту документи, суд погоджується із висновком відповідача про те, що вони не свідчать про відсутність, окрім позивача, інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Відтак відповідач, відмовляючи у звільненні позивача, діяв правомірно.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Приписами ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255, 257 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний