Справа № 160/20992/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Справа № 160/20992/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняДеркач О.В.
за участю представників сторін:
від відповідача: Артемов Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Мед-Сервіс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги №0-0436 від 12.04.2023р., рішення про опис майна у податкову заставу №0-0436 від 12.04.2023р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2023р. Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Мед-Сервіс» звернулося з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправними та скасувати податкову вимогу №0-0436 від 12.04.2023р., рішення про опис майна у податкову заставу №0-0436 від 12.04.2023р.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення з-під податкової застави рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у податковій заставі на підставі рішення відповідача про опис майна у податкову заставу від 12.04.2023р. №0-0436 та актів опису майна від 12.04.2023р. №№1589,1590 та невчинення дій щодо виключення рухомого та нерухомого майна з-під податкової застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язати відповідача звільнити з-під податкової застави рухоме та нерухоме майно позивача, яке перебуває у податковій заставі на підставі рішення відповідача про опис майна у податкову заставу від 12.04.2023р. №0-0436 та актів опису майна від 12.04.2023р. №№1589,1590.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорювані вищенаведені рішення відповідачем винесені з грубим порушенням норм Податкового кодексу України, оскільки відповідач повинен був закрити податковий борг позивача шляхом проведення зарахування суми боргу із суми від`ємного значення ПДВ, що складає 4500 000 грн. відповідно до податкової декларації з ПДВ № від 20.05.2019р. на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020р. у справі №160/11754/19 з 17.03.2021р., у зв`язку із чим на дату складання відповідачем оспорюваної податкової вимоги (12.04.2023р.) податковий борг з податку на прибуток у зазначеній вище сумі у позивача був відсутній, а отже, позивач вважає, що законні підстави для направлення оспорюваної вимоги у відповідача також були відсутні. За викладеного та враховуючи, що податковий борг у позивача був відсутній станом на 12.04.2023р., то у відповідача не було і жодних підстав, визначених у п.89.1 ст.89 ПК України, для передачі майна позивача у податкову заставу за актами опису майна та вищезгаданого оспорюваного рішення про опис майна у податкову заставу, а, відповідно, на думку представника позивача, оспорювані податкова вимога, рішення про опис майна у податкову заставу, акти опису майна, були складені відповідачем з порушенням вимог ст.ст.59,88,89 ПК України. Окрім того, позивач вказав і на те, що за даними Державних реєстрів обтяжень на рухоме та нерухоме майно встановлено, що відповідачем було передано в податкову заставу п`ять квартир, які розташовані в м. Черкаси, м. Лубни та м. Кривому Розі, які орендуються позивачем, тобто, не належать позивачеві та вказане майно відповідачем до акту опису №1589 внесене не було на порушення вимог Податкового кодексу України та Порядку №1141, зазначене вище майно відповідачем з-під податкової застави не звільнено. Додатково, у письмових поясненнях та у відповіді на відзив позивач зазначив, що після 12.04.2023р. з питанням звільнення вказаного майна з-під податкової застави він до відповідача не звертався, а неможливість зарахування у рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток суми 4500 000 грн. на виконання вищенаведеного судового рішення через подання позивачем уточнюючого розрахунку № до податкової декларації з ПДВ за квітень 2019р. від 26.07.2019р. та зменшення у зв`язку із цим позивачем самостійно заявленої до відшкодування суми ПДВ, не можуть бути прийняті судом до уваги у цій справі, оскільки ці доводи були предметом апеляційного та касаційного розгляду у межах справи №160/11754/19, які були визнані судами такими, що не відповідають положенням діючого законодавства та відхилені, а тому ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи на підставі ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, доводи відповідача у відзиві на позов зводяться лише до переоцінки встановлених судами фактів. У поясненнях на заперечення на додаткові пояснення до позовної заяви від 27.11.2023р. позивач вказав на те, що із історії недоїмки, наданої відповідачем на вимогу суду, видно, що розрахунки сум були зроблені відповідачем станом на 08.11.2023р., тоді як оскаржувана вимога була складена 12.04.2023р., а саме: сума недоїмки по ПДВ у розмірі 1161098,55 грн. виникла з 16.06.2022р. по 27.10.2023р., сума недоїмки з податку на прибуток у розмірі 5549501,85 грн. виникла за період з 08.11.2021р. по 13.07.2022р., таким чином, частина сум, з яких складається оскаржувана податкова вимога, виникли вже після дати складання податкової вимоги, крім того, відсутній детальний розрахунок пені, у зв`язку із чим перевірити підстави виникнення у відповідача права на її нарахування та правильність нарахування неможливо, суми недоїмки не підтверджені відповідачем жодним доказом, тому, на думку позивача, суми, зазначені в історії недоїмки, не повинні прийматися судом в якості доказів у справі (а.с.1-8,93-97 том 1, а.с.57-58,73 том 2).

Представник відповідача у судовому засіданні 24.01.2024р. проти позову заперечував, в усних поясненнях, у відзиві на позов та у запереченнях на додаткові пояснення до позову, просив у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві відмовити повністю посилаючись на те, що ТОВ фірмою «Мед-Сервіс» 20.05.2019р. до податкового органу була подана податкова декларація з ПДВ за квітень 2019р. за вхідним №, у якій заявлено було бюджетне відшкодування з ПДВ у сумі 4500 000 грн. у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету (рядок 20.2.2 декларації), а саме: у рахунок сплати податку на прибуток в сумі 4500 000 грн., а 26.07.2019р. позивачем до контролюючого органу було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ до згаданої податкової декларації у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за квітень 2019р. за вх. № від 26.07.2019р., у якому позивачем самостійно було зменшено заявлену суму бюджетного відшкодування ПДВ, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 20 рядок 20.1 рядок 20.2) 4500 000 грн. (рядок 20.3 та рядок 21 уточнюючого розрахунку). Зазначене свідчить про те, що за вказаним уточнюючим розрахунком за квітень 2019р. позивачем самостійно 26.07.2019р. суму ПДВ у розмірі 4500 000 грн., було задекларовано як таку, що зараховується не в рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток (що було попередньо відображено у податковій декларації з ПДВ від 20.05.2019р. №), а у рахунок податкового кредиту з ПДВ наступного (податкового) періоду. А отже, відповідач вважає, що згідно п.19 розділу Ш Порядку №21 податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податку, вважається узгодженим з дня подання податкового декларації (уточнюючого розрахунку до неї) до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку, і не може бути оскаржене платником в адміністративному або судовому порядку та з урахуванням самостійного задекларованого податкового зобов`язання позивача, яке було відображено ним в вищезгаданому уточнюючому розрахунку від 26.07.2019р., зазначена ним сума бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 4500 000 грн. була використана позивачем для погашення власних податкових зобов`язань з ПДВ у повному обсязі в період з квітня 2019р по січень 2020р. 12.04.2023р. у зв`язку із наявністю у позивача податкового боргу в загальній сумі 6710600,40 грн. було сформовано податкову вимогу №0-0536 та винесене рішення про опис майна у податкову заставу у порядку та у спосіб, встановлений ст.ст.88,89 ПК України, тому представник відповідача вважає, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У запереченнях на додаткові пояснення позивача до позову, щодо термінів направлення податкової вимоги, то відповідач зазначив, що попередню податкову вимогу від 19.11.2019р. було скасовано вищенаведеним судовим рішенням від 09.06.2020р. у справі №160/11754/19, окрім того, через запровадження в Україні воєнного стану у період з 01.03.2022р. по 01.04.2023р. в ІКС «Податковий блок» було заблоковано функцію формування податкових вимог, у зв`язку із чим своєчасне формування податкової вимоги на адресу позивача було неможливе, доступ до функцій формування податкових вимог було відновлено лише 12.04.2023р., після чого контролюючим органом і була сформована в автоматичному режимі оспорювана податкова вимога та винесене і рішення про опис майна у податкову заставу згідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 24.07.2017р. за №902/30770 (а.с.6-7, 88-89 том 2).

Ухвалою суду від 25.09.2023р. було відкрите провадження у даній адміністративній справі, призначено розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 25.10.2023р., при цьому, зобов`язано відповідача, крім відзиву на позов, надати інші додаткові документи, зокрема, відповідний розрахунок про використане позивачем від`ємне значення сум ПДВ за березень квітень 2019р. протягом липня 2019р. січня 2020р. виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.84-85 том 1).

Наведена ухвала суду була отримана учасниками справи засобами електронного зв`язку 25.09.2023р., особисто представником відповідача під розписку 28.09.2023р. та через електронні кабінети 05.10.2023р., що підтверджується відповідними електронним повідомленням, розпискою представника відповідача та довідками про доставку електронних листів, наявних у справі (а.с.88-92 том 1).

У підготовчому засіданні 25.10.2023р. через не надання учасниками справи витребуваних судом документів, необхідність додаткового витребування не наданих документів, оформлених за підписами посадових осіб, які їх склали, а також необхідністю надання відповідачем обґрунтованого розрахунку податкового боргу за оспорюваною вимогою із зазначенням дати виникнення податкового боргу по кожному податку окремо, підписаного уповноваженою особою, у підготовчому засіданні судом була оголошена перерва згідно до вимог п.2, п.4 ч.6 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України до 24.11.2023р., що підтверджується змістом протоколу підготовчого засідання, про що учасників справи було повідомлено під особисті розписки (а.с.28-33 том 2).

24.11.2023р. підготовче засідання у даній справі було знято із судового розгляду через перебування судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці, наступний розгляд справи перенесено на 27.11.2023р що підтверджується копією довідки відділу управління персоналом №242 від 20.11.2023р. та довідкою секретаря судового засідання від 20.11.2023р., наявних у справі (а.с.62-63 том 2).

Про час і місце проведення підготовчого засідання у даній справі 27.11.2023р. учасники справи були повідомлені належним чином 20.11.2023р., що підтверджується електронним повідомленням від 20.11.2023р., наявним у справі (а.с.66 том 2).

27.11.2023р. у підготовче засідання представник відповідача витребуваних судом додаткових документів, зокрема, обґрунтованого розрахунку суми податкового боргу за оспорюваною податковою вимогою не надав, причини не надання таких доказів суду не пояснив, у зв`язку із чим, судом повторно зобов`язано представника відповідача надати витребувані судом документи, попереджено про застосування штрафних санкцій у разі не надання витребуваних документів вдруге без поважних причин, через що у підготовчому засіданні знову було оголошено перерву на підставі п.2, п.4 ч.6 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України до 15.12.2023р., про що повідомлено учасників справи під особистий розпис, що підтверджується змістом протоколу підготовчого засідання, розписками сторін та електронним повідомленням від 27.11.2023р. наявних у справі (а.с.78-87 том 2).

Окрім того, ухвалою суду від 27.11.2023р. через не виконання відповідачем вимог суду про надання додаткових документів, необхідність додаткового часу для їх витребування, судом було продовжено строк підготовчого засідання до 25.12.2023р. на підставі ст.173 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.83 том 2).

28.11.2023р. засобами поштового зв`язку на адресу суду надійшли заперечення на додаткові пояснення до позовної заяви відповідача, до яких, зокрема, не було додано обґрунтованого розрахунку суми податкового боргу за оспорюваною вимогою із зазначенням дати податкового боргу за кожним податком окремо (що вимагалося судом двічі), проте, додані витяги з ІКП щодо недоїмки з ПДВ та податку на прибуток позивача, суми яких увійшли до складу податкового боргу за оспорюваною вимогою (а.с.88-90 том 2).

15.12.2023р. у підготовчому засіданні, через не надання представником відповідача всіх витребуваних судом копій документів, знову у підготовчому засіданні була оголошена перерва до 15.01.2024р., про що були повідомлені під розписку учасники сторін, що підтверджується протоколом підготовчого засідання та розписками учасників справи (а.с.163-168 том 2).

На виконання вимог ухвал суду про надання додаткових документів, представником відповідача 11.01.2024р. були подані додаткові пояснення по справі до яких долучені ті ж самі документи, зокрема, і замість обґрунтованого розрахунку податкової вимоги з зазначенням дат виникнення податкового боргу по кожному податку окремо, надані копії ІКП, які були додані і до заперечень відповідача від 28.11.2023р. (а.с.169, 180 том 2).

15.01.2024р. судом було проведено підготовче засідання за результатами якого було закрите підготовче провадження та дану справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні 24.01.2024р. у відповідності до вимог ст.ст.180-183 Кодексу адміністративного судочинства України, про що учасники справи були повідомлені під розписки, що підтверджується протоколом підготовчого засідання, ухвалою суду та розписками учасників справи (а.с.126-130, 133-134 том 3).

Надалі, перед судовим засіданням 24.01.2024р. представником позивача було подано до канцелярії суду заяву про розгляд даної справи без участі представника позивача у зв`язку із частими повітряними тривогами, у якій представник позивача зазначив, що позовні вимоги позивач підтримує (а.с.135 том 3).

Розглянувши вищенаведену заяву представника позивача про розгляд даної справи без його участі, вислухавши думку представника відповідача з даного питання, суд вважає за можливе її задовольнити з урахуванням того, що право учасника справи заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності передбачене ч.3 ст.194 Кодексу адміністративного судочинства України.

У ході судового розгляду даної справи судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Мед-Сервіс» 01.08.1995р. зареєстроване як юридична особа за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Пастера, будинок 2, основним видом діяльності підприємства є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах, перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, що підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та копією Виписки з ЄДРПОУ від 23.11.2021р. (а.с.35-36 том 1).

12.04.2023р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було сформовано податкову вимогу №0-0436 за змістом якої видно, що ТОВ фірма «Мед-Сервіс», починаючи з 09.11.2021р. має податковий борг, що становить 6710600,40 грн., що підтверджується копією наведеної вимоги (а.с.9 том 1, а.с.9 том 2).

Згідно Детального розрахунку суми податкового боргу до згаданої податкової вимоги, що є додатком до неї, податковий борг складається, а саме:

- з податку на прибуток підприємства у загальній сумі 5549501,85 грн. (податкове зобов`язання - 1184275,18 грн., штрафні санкції 1492077,80 грн., пеня 2873148,87 грн.);

- з податку на додану вартість у загальній сумі 1161098,55 грн. (податкове зобов`язання 0,02 грн., пеня 1161098,53 грн.) (9-зворот том 1, а.с.9-зворот том 2).

Також і 12.04.2023р. посадовою особою відповідача відповідно до ст.89 ПК України було прийнято рішення №0-0436 про опис майна у податкову заставу ТОВ фірми «Мед-Сервіс», що підтверджується його копією (а.с.10 том 1, а.с.10 том 2).

Окрім того, посадовою особою відповідача було проведено опис такого майна позивача на нерухоме майно, а саме: п`ять квартир, які розташовані у м. Черкаси, у м. Лубни та у м. Кривому Розі; рухоме майно, а саме: два транспортні засоби, про що складено акти опису майна №1589 та №1590 (а.с.11,16 том 1, а.с.11-12 том 2).

На підставі вказаних вище актів опису майна та рішення про опис майна у податкову заставу до Державного реєстру обтяжень на рухоме та нерухоме майно були внесені відомості про обтяження вказаного майна у вигляді податкової застави, що підтверджується змістом відповідних копій Витягів з державного реєстру речових прав (а.с.11-16, 24-34 том 1, а.с.13-16 том 2).

У подальшому, позивачем було здійснено адміністративне оскарження вищезгаданої податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу від 12.04.2023р. шляхом подання відповідної скарги до ДПС України за результатами розгляду якої було прийнято рішення від 12.06.2023р. №14955/6/99-00-06-01-01-06 за яким скарга позивача була залишена без задоволення, а вище вказані оспорювані податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу залишені без змін (а.с.17-23 том 1).

Не погоджуючись з вищенаведеними податковою вимогою та рішенням про опис майна у податкову заставі №№0-0436 від 12.04.2023р., бездіяльністю відповідача щодо не звільнення з-під податкової застави рухомого та нерухомого майна, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення даного позову щодо визнання протиправною та скасування оспорюваної податкової вимоги в частині визначення позивачеві податкового боргу у сумі 50365,24 грн., виходячи з таких підстав.

Приписами п.п.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України визначено, що контролюючі органи виконують функції, зокрема, щодо своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

У відповідності до вимог п.59.1 ст.59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання п.59.3 ст.59 ПК України.

У відповідності до вимог п.п.60.1.4 п.60.1 ПК України встановлено, що податкова вимога вважається відкликаною, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується сума податкового боргу, визначена у податковій вимозі.

А згідно до п. 60.5 ПК України передбачено, що у випадках, визначених підпунктом п.60.1.4 п.60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

За приписами п.88.1 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу п.п.89.1.2 п.89.1 ст.89 ПК України.

Аналіз наведених приписів свідчить про те, що контролюючий орган наділений повноваженнями здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю та повнотою нарахування податків, зборів та, за умови наявності податкового боргу, направляти такому платнику податків податкову вимогу, а також передавати майно такого платника податків у податкову заставу шляхом прийняття оспорюваного рішення.

При цьому, за вказаними приписами слідує, що у разі скасування суми податкового боргу, що визначена у податковій вимозі, за судовим рішенням, така податкова вимога вважається відкликаною у день набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Так, як установлено судом із наявних в матеріалах справи копій документів, контролюючим органом була направлена позивачеві податкова вимога №109859-50/65 від 19.11.2019р., яка була скасована за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020р. у справі №11754/19, що набрало законної сили 17.03.2021р. (а.с.38-54 том 1).

Відповідно, із наведеного аналізу встановлених обставин у даній справі та наведених вище приписів податкового законодавства у їх сукупності, можна дійти висновку, що вказана податкова вимога від 19.11.2019р. є відкликаною у день набрання законної сили, тобто з 17.03.2021р., а отже, контролюючий орган (з урахуванням відновлення в системі ІКС «Податковий блок» заблокованого доступу до формування податкових вимог через введений в державі воєнний стан з 12.04.2023р.) мав повноваження щодо формування податкової вимоги за умови наявності у позивача податкового боргу станом на 12.04.2023р. у відповідності до вищенаведених вимог ст.ст.59,60 ПК України.

Так, як свідчить зміст оспорюваної податкової вимоги №0-0436 від 12.04.2023р. та детального розрахунку суми податкового боргу до даної вимоги видно, що починаючи з 09.11.2021р. позивач має податковий борг станом на 12.04.2023р., що становить 6710600,40 грн., а саме:

- з податку на прибуток підприємства у загальній сумі 5549501,85 грн. ( податкове зобов`язання - 1184275,18 грн., штрафні санкції 1492077,80 грн., пеня 2873148,87 грн.);

- з податку на додану вартість у загальній сумі 1161098,55 грн. (податкове зобов`язання 0,02 грн., пеня 1161098,53 грн.) (9-зворот том 1, а.с.9-зворот том 2).

З метою перевірки правомірності та правильності визначення контролюючим органом вищенаведеного податкового боргу позивачеві, судом декілька разів у рамках проведення підготовчого засідання у даній справі у відповідача було витребувано обґрунтований розрахунок податкового боргу за вищенаведеною податковою вимогою із зазначенням дати виникнення податкового боргу по кожному податку окремо та з підписом відповідальної особи, яка склала такий розрахунок, що підтверджується змістом протоколів підготовчих засідань, наявних у справі.

Представником відповідача вказані вимоги було проігноровані, відповідного розрахунку без поважної причини суду відповідачем надано не було.

Разом з тим, 28.11.2023р. та 11.01.2024р. відповідачем були надані витяги з ІКП платника податку позивача щодо історії недоїмки з податку на прибуток та податку на додану вартість, що підтверджується його копіями, наявними у справі (а.с.90-91, 180 том 2).

Як встановлено судом із пояснень представника відповідача, дата операції у вказаних ІКП є датою виникнення податкового боргу.

Так, зі змісту витягу з ІКП позивача щодо історії недоїмки з податку на прибуток видно, що його загальна сума становить 5549501,85 грн., яка складається з наступних сум, а саме:

- нарахованої пені на борг минулих років (ст. 129 ПКУ) розрахунок пені на суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами перевірки з 26.03.2019р. на податкове повідомлення-рішення № від 18.06.2015р. у сумі 4974,97 грн. (датою виникнення податкового боргу є 08.11.2021р.);

- нарахованої пені на борг минулих років (ст. 129 ПКУ) розрахунок пені на суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами перевірки з 26.03.2019р. на податкове повідомлення-рішення № від 18.06.2015р. у сумі 14251,38 грн. (датою виникнення податкового боргу є 09.11.2021р.);

- поновлено викл/скасованого в поточ. р. основного платежу за актами минулих років ріш. суду, податкове повідомлення-рішення № від 18.06.2015р. по рішенню суду про підтвердження донарахованих сум №804/16063/15 від 03.06.2021р. у сумі 1184275,18 грн. (датою виникнення цього податкового боргу є 13.07.2022р.);

- нарахованої пені (ст.129 ПКУ) податкове повідомлення-рішення № з 18.06.2015р. на рішення суду про підтвердження донарахованих сум №804/16063/15 від 03.06.2021р. у сумі 2853922,52 грн. ( датою виникнення податкового боргу є 13.07.2022р.);

- поновлено викл/скасованого в поточ. році ШС за актами мин. років, ріш. суду податкове повідомлення-рішення № з 18.06.2015р. по рішенню суду про підтвердження донарахованих сум №804/16063/15 від 03.06.2021р. у сумі 1492077,80 грн. (датою виникнення податкового боргу є 13.07.2022р.)- (а.с.91,180 том 2).

Також зі змісту витягу з ІКП позивача щодо історії недоїмки з податку на додану вартість видно, що його загальна сума становить 1161098,55 грн., яка складається з наступних сум, а саме:

- нарахованої пені (ст. 129 ПКУ) податкове повідомлення-рішення № від 18.06.2015р. на рішення суду про підтвердження донарахованих сум №804/16063/15 від 03.06.2021р. у сумі 1110733,31 грн. (датою виникнення податкового боргу є 13.07.2022р.);

- збільшення суми ПДВ, що підлягала сплаті (ут. роз. до декл. пот.р.) Уточнений розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок № за 01.04.2023р. у сумі 15,00 грн. (датою виникнення податкового боргу є 29.06.2023р.);

- донараховані штрафні санкції за актом перевірки (поточний рік) податкове повідомлення-рішення № від 12.07.2023р. у сумі 340,00 грн. (датою виникнення податкового боргу є 09.08.2023р.);

- донараховані штрафні санкції за актом перевірки (поточний рік) податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2023р. у сумі 6472,50 грн. (датою виникнення податкового боргу є 29.08.2023р.);

- донараховано основного платежу за актом перевірки (поточний рік) податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2023р. у сумі 25890,00 грн. (датою виникнення податкового боргу є 29.08.2023р.);

- донараховані штрафні санкції за актом перевірки (поточний рік) податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2023р. у сумі 16627,74 грн. (датою виникнення податкового боргу є 29.08.2023р.);

- донараховані штрафні санкції за актом перевірки (поточний рік) податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2023р. у сумі 1020 грн. (датою виникнення податкового боргу є 27.10.2023р.)- (а.с.90, 180-зворот том 2).

Аналізуючи вказані суми податкового боргу, можна дійти висновку, що податковий борг (недоїмка) з податку на додану вартість в загальній сумі 50365,24 грн., який виник у період з 29.06.2023р. по 27.10.2023р., не міг бути включений у оспорювану податкову вимогу, оскільки на момент її формування станом на 12.04.2023р. вказана сума боргу ще не виникла, а відповідно, у частині нарахування контролюючим органом податкового боргу у сумі 50365,24 грн. за оспорюваною податковою вимогою є протиправним, суперечить вищенаведеним приписам податкового законодавства, тому у наведеній сумі спірна податкова вимога підлягає скасуванню в судовому порядку.

Між тим, у ході судового розгляду справи на спростування відсутності податкового боргу з податку на прибуток у загальному розмірі 5549501,85 грн., що виник з 08.11.2021р., а також і відсутності податкового боргу з податку на додану вартість в сумі 1110733,31 грн., що виник з 13.07.2022р. та існував станом на 12.04.2023р. (формування спірної податкової вимоги) позивачем жодних доказів суду не надано.

А відповідно, оскільки позивачем не доведено перед судом жодними належними, достатніми та допустимими доказами відсутності у позивача податкового боргу станом на 12.04.2023р., суд приходить до висновку, що формування та направлення контролюючим органом оспорюваної податкової вимоги в частині податкового боргу з податку на прибуток в сумі 5549501,85 грн., що виник у позивача з 08.11.2021р., а також і в частині наявності податкового боргу з податку на додану вартість у сумі 1110733,31 грн., що виник з 13.07.2022р. та існував і станом на 12.04.2023р. (дата формування оспорюваної податкової вимоги), є правомірним та законним.

Щодо аргументів позивача з приводу того, що у позивача станом на 12.04.2023р. був відсутній податковий борг через те, що сума від`ємного значення ПДВ 4500 000 грн. повинна була бути контролюючим органом зарахована у рахунок сплати податкового боргу позивача з податку на прибуток, що виник за минулі податкові періоди відповідно до податкової декларації з ПДВ від 20.05.2019р. № на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020р. у справі №160/11754/19, що набрало законної сили 17.03.2021р., яке відповідачем не виконане, уточнюючі розрахунки за звітні періоди квітень, травень 2019р. були предметом розгляду вказаної адміністративної справи та оцінені судами трьох інстанцій як необґрунтовані і відхилені, тому ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної адміністративної справи на підставі ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, то суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що 20.05.2019р. позивачем до контролюючого органу було подано податкову декларацію з ПДВ за квітень 2019р. за вх. №, у якій позивачем задеклароване як бюджетне відшкодування з ПДВ у сумі 4500 000 грн., яку самостійно було скеровано в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету (податкового боргу з податку на прибуток) рядок 20.2.2 декларації, що підтверджується змістом копії наведеної декларації (а.с.98-106 том 1).

Право позивача на вищенаведену суму від`ємного значення бюджетного відшкодування ПДВ 4500 000 грн. за квітень 2019р. було предметом судового розгляду за результатами якого рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020р. у справі №160/11754/19 позовні вимоги позивача були задоволені частково, зокрема, визнано протиправним та скасовано податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу №109859-50/65 від 19.11.2019р., зобов`язано відповідача зарахувати суму від`ємного значення ПДВ 4500 000 грн. відповідно до податкової декларації з ПДВ № від 20.05.2019р. у рахунок сплати існуючого податкового боргу ТОВ фірми "«Мед-Сервіс» з податку на прибуток, що виник за минулі податкові періоди у відповідному розмірі. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено, що підтверджується змістом копії наведеного судового рішення (а.с.38-44 том 1).

Вказане судове рішення згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021р. у згаданій справі, набрало законної сили 17.03.2021р. (а.с.45-58 том 1).

В той же час, 26.07.2019р. позивачем до контролюючого органу (тобто, у період перебування вищенаведеного спору в суді) було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку із виправленням самостійно виявлених помилок за квітень 2019р. за вх. №, у якому позивачем самостійно було виправлено помилки у податковій декларації з ПДВ за квітень 2019р., а саме: замість спрямування суми від`ємного значення з ПДВ 4500 000 грн. у податковій декларації з ПДВ у рахунок сплати податкового боргу з податку на прибуток (рядок 20.2.2 декларації) - (а.с.98-106 том 1), в уточнюючому розрахунку до цією податкової декларації, позивачем були виправлені помилки та уже задекларовано суму від`ємного значення ПДВ 4500 000 грн., яка ним зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок -20.3 та рядок 21 уточнюючого розрахунку) (а.с.144-145 том 1).

Вказані наведені обставини щодо відомостей, які були відображені позивачем самостійно в наведеному уточнюючому розрахунку до податкової декларації з ПДВ за квітень 2019р., поданої 26.07.2019р. за вх. №, не були предметом спору та не оцінювалися судами у ході судового розгляду адміністративної справи №160/11754/19 (зміст судових рішень такої оцінки не містить (а.с.38-58 том 1), а отже, наведені обставини і не можуть бути підставами для звільнення від доказування при розгляді даної справи у розумінні ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також і сам представник позивача у додаткових письмових поясненнях підтвердив, що після 26.07.2019р. позивачем до податкової декларації з ПДВ за квітень 2019р. жодних уточнюючих розрахунків щодо зарахування суми ПДВ 4500 000 грн. у рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, окрім уточнюючого розрахунку від 26.07.2019р. за вх. №, позивачем не подавалось (а.с.34-35 том 2).

Таким чином, із аналізу наведених встановлених судом обставин слідує, що 26.07.2019р., тобто, до набрання законної сили вищенаведеним судовим рішенням (до 17.03.2021р.) позивачем суму від`ємного значення з ПДВ 4500 000 грн. за квітень 2019р. було самостійно задекларовано не у рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток за минулі податкові періоди (що було предметом судового розгляду у справі №160/11754/19), а спрямовано до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок -20.3 та рядок 21 уточнюючого розрахунку).

Вказана сума від`ємного значення з ПДВ 4500 000 грн. у подальшому у період з квітня 2019р. по січень 2020р. була використана позивачем у повному обсязі, що підтверджується дослідженими судом копіями податкових декларацій з ПДВ за згадані періоди, що не спростовано позивачем жодними іншими доказами (а.с.115-246 том 1, а.с.183-250 том 2, а.с.1-63 том 3).

А у відповідності до вимог п.19 розділу Ш Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016р. №21 передбачено, що податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податку, вважається узгодженим з дня подання податкової декларації до контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податку, і не може бути оскаржене в адміністративному або судовому порядку.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що визначене позивачем самостійно податкове зобов`язання в уточнюючому розрахунку до податкової декларації з ПДВ за квітень № від 26.07.2019р. щодо зарахування позивачем суми від`ємного значення з ПДВ 4500 000 грн. до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок -20.3 та рядок 21 уточнюючого розрахунку) позбавляє контролюючий орган можливості (без подання позивачем уточнюючого розрахунку до цієї податкової декларації з ПДВ за квітень 2019р. після 26.07.2019р.) спрямувати зазначену суму в рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток минулих звітних (податкових) періодів, що суперечить вимогам вищенаведеного Порядку заповнення і подання податкової звітності, оскільки таке право має лише платник податків під час заповнення податкової звітності.

При цьому, і факти відсутності станом на 12.04.2023р. суми податкового боргу, зокрема, у тому числі, і з податку на додану вартість, що становить 2210600,40 грн. (6710600,40 4500 000), та визначена як податковий борг за оспорюваною податковою вимогою, позивачем також не доведені жодними доказами, що не відповідає приписам ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки саме на позивача покладено обов`язок доказування, якщо він заперечує проти таких обставин (наявності у нього податкового боргу).

Отже, вищенаведені аргументи позивача про відсутність у нього податкового боргу станом на 12.04.2023р. саме через не зарахування контролюючим органом суми від`ємного значення з ПДВ в рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток за декларацією з ПДВ від 20.05.2019р. № на виконання судового рішення у справі №160/11754/19, з урахуванням показників, які відображені були позивачем в уточнюючому розрахунку до податкової декларації з ПДВ за квітень 2019р. № від 26.07.2019р., є неспроможними та не можуть братися судом до уваги, враховуючи, що сума податкового боргу за оспорюваною вимогою становить 6710600,40 грн., а не 4500 000 грн.

Оскільки, податковий борг у сумі 6660235,16 грн. (6710600,40 50365,24) за оспорюваною вимогою виник у позивача з 08.11.2021р., відповідно, з вказаної дати виникнення податкового боргу у контролюючого виникло і право податкової застави у відповідності до вимог п.89.1.2 п.89.1 ст.89 ПК України.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що оспорювані податкова вимога в частині визначення позивачеві податкового боргу у сумі 6660235,16 грн. та рішення про опис майна у податкову заставу є правомірними, а тому у цій частині позову позивачеві слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача в частині позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не звільнення з-під податкової застави рухомого та нерухомого майна позивача, яке перебуває у податковій заставі на підставі рішення відповідача про опис майна у податкову заставу від 12.04.2023р. №0-0436 та актів опису майна від 12.04.2023р. №№1589,1590 та не вчинення дій щодо виключення рухомого та нерухомого майна з-під податкової застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог п.93.1 ст.93 ПК України передбачено, що майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:

- отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку - п.п.93.1.1 наведеного Кодексу;

- визнання податкового боргу безнадійним п.п.93.1.2;

- набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства п. п.93.1.3;

- отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання п.п.93.1.4;

- отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу п.п.93.1.6.

А згідно до вимог п.93.2 ст.93 ПК України встановлено, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.

Отже, із системного аналізу наведених вище приписів податкового законодавства слідує, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та виключення її із відповідних державних реєстрів є, зокрема, отримання контролюючим органом від платника податків підтвердження повного погашення податкового боргу або отримання судового рішення про визнання протиправними та скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання.

Разом з тим, у ході судового розгляду справи на підтвердження відсутності податкового боргу з податку на прибуток у сумі 5549501,85 грн., який виник з 08.11.2021р., з податку на додану вартість в сумі 1110733,,31 грн., який виник з 13.07.2022р. згідно відомостей, які містяться у витягах з ІКП щодо недоїмки (а.с.180 том 2) або сплати вказаних сум вказаного податкового боргу станом на 12.04.2023р., позивачем жодних доказів суду не надано.

Станом і на 24.01.2024р. (дата прийняття даного судового рішення) рішень суду про визнання протиправними та скасування прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання на суми, зазначені у ІКП щодо недоїмки (а.с.180 том 2) та у оспорюваній податковій вимозі (а.с.9 том 1), позивачем також суду не надані.

При цьому, є безпідставними та необґрунтованими доводи позивача з приводу того, що у відповідача виник обов`язок щодо звільнення майна з податкової застави з моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/11754/19, з огляду на те, що суми податкового боргу, які були скасовані згаданим судовим рішенням стосувалися податкового боргу за податковою вимогою №109859-50/65 від 19.11.2019р., тоді як предметом спору у цій справі є податковий борг, який виник з 08.11.2021р. та нарахований за іншою податковою вимогою №0-0436 від 12.04.2023р., а відповідно, згадане судове рішення у справі №160/11754/19 не може бути обрано підставою для звільнення майна позивача з-під податкової застави саме за рішенням про опис майна у податкову заставі від 12.04.2023р. та актів опису майна №№1589, 1590, оскільки не відповідає приписам п.93.1 ст.93 ПК України.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і аргументи позивача з приводу того, що відповідачем було передано у податкову заставу нерухоме майно, а саме: п`ять квартир, які розташовані у м. Черкаси, у м. Лубни та у м. Кривому Розі, які не належать позивачеві, з огляду на те, що право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків згідно до вимог п.89.2 ст.89 ПК України.

Є неспроможними і посилання позивача на те, що вказане нерухоме майно не було внесене відповідачем до акту опису №1589, оскільки досліджений судом зміст копії акту опису майна №1589, який, у тому числі доданий позивачем і до позову, містить опис вищенаведених п`яти квартир, які передані у податкову заставу, що спростовує вказані твердження позивача (а.с.11 том 1, а.с.12 том 2).

А отже, із наведеного, можна дійти висновку, що обґрунтовані підстави для звільнення з-під податкової застави рухомого та нерухомого майна позивача, яке було передано у таку податкову заставу на підставі рішення про опис майна у податкову заставу від 12.04.2023р. за наявності у позивача податкового боргу, у відповідача відсутні.

Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо не звільнення з-під податкової застави рухомого та нерухомого майна позивача, яке перебуває у податковій заставі на підставі рішення про опис майна у податкову заставу від 12.04.2023р. та актів опису №1589, №1590 є правомірною та законною.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем під час судового розгляду даної справи не доведено жодними належними, достатніми та допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваної податкової вимоги від 12.04.2023р. саме у частині визначення позивачеві податкового боргу у сумі 50365,24 грн., який станом на 12.04.2023р. (дата формування спірної податкової вимоги) ще не виник (згідно ІКП з ПДВ на вказану суму борг у позивача виник з 29.06.2023р. по 27.10.2023р. а.с.180 том 2), з урахуванням аналізу обставин, встановлених судом та аналізу норм вищенаведеного законодавства.

Також і аргументи представника відповідача у судовому засіданні про те, що логічним є висновок про те, що вказана сума не була включена до складу оспорюваної податкової вимоги є неспроможними, оскільки саме на вимогу суду надати обґрунтований розрахунок оспорюваної податкової вимоги з зазначенням дат виникнення податкового боргу окремо за кожним податком з метою перевірки судом правильності включення їх до складу податкового боргу за вказаною податковою вимогою (ці вимоги суду були проігноровані відповідачем без поважної причини), замість надання вказаного розрахунку, представником відповідача були надані витяги з ІКП по недоїмці позивача з податку на прибуток та податку на додану вартість, зокрема, де сума недоїмки по ПДВ 1161098,55 грн. (у тому числі і з датами виникнення її з 29.06.2023р. по 27.10.2023р.) збігається із сумою податкового боргу з ПДВ у оспорюваній податковій вимозі від 12.04.2023р., а отже, наведені аргументи відповідача спростовуються проаналізованими наведеними даними ІКП (а.с.180 том 2).

В той же час, і на позивача покладено обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимогі і заперечення за приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, представником позивача у ході судового розгляду даної справи відсутність у позивача станом на 12.04.2023р. з урахуванням проаналізованих даних ІКП податкового боргу у сумі 6660235,16 грн. (6710600,40 50365,24), що визначена контролюючим органом позивачеві за оспорюваною податковою вимогою, жодними належними доказами не доведена у спосіб, встановлений ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом критично надається оцінка та відхиляються судом посилання позивача у позові на те, що відповідачем не було зараховано у рахунок погашення податкового боргу з податку на прибуток за рахунок суми від`ємного значення з ПДВ 4500 000 грн. та не звільнено з-під податкової застави майна позивача на виконання рішення суду у справі №160/11754/19, з огляду на те, що по-перше, предметом спору у даній справі є інші суми податкового боргу, який виник у позивача з 08.11.2021р., які не були предметом спору у вищенаведеній судовій справі; по-друге, у межах розгляду даної справи судом не здійснюється контроль за виконанням судового рішення у згаданій адміністративній справі, оскільки зазначене суперечить вимогам ст.ст.2, 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши у відповідності до вимог ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, правомірність прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень оспорюваної податкової вимоги у частині визначення позивачеві податкового боргу в сумі 50365,24 грн., суд приходить до висновку, що обставини, що слугували підставами для прийняття оспорюваної податкової вимоги у наведеній сумі є неправомірними та не обґрунтованими, спростовуються наведеними доказами, а тому податкова вимога у наведеній сумі є такою, що прийнята не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при прийнятті оспорюваної податкової вимоги в частині визначення позивачеві податкового боргу у сумі 50365,24 грн. були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною та скасування такої податкової вимоги від 12.04.2023р. саме у наведеній сумі.

Між тим, позовні вимоги позивача щодо визнання протиправними та скасування оспорюваної податкової вимоги в частині визначення позивачеві податкового боргу в сумі 6660235,16 грн. (6710600,40 50365,24), рішення про опис майна у податкову заставу від 12.04.2023р. та бездіяльності відповідача щодо не звільнення з-під податкової застави майна позивача, яке перебуває у податковій заставі та підставі згаданого рішення та актів опису майна №1589, №1590 від 12.04.2023р. задоволенню не підлягають, з урахуванням встановлених судом обставин щодо наявності у позивача станом на 12.04.2023р. податкового боргу перед бюджетом, підтвердженого відомостями з ІКП(а.с.180 том 2), які позивачем не спростовані, а відповідно, у вказані частині позовних вимог позивачеві слід відмовити.

Також і не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача звільнити з-під податкової застави рухоме та нерухоме майно позивача, яке перебуває у податковій заставі на підставі рішення відповідача про опис майна у податкову заставу від 12.04.2023р. №0-0436 та актів опису майна від 12.04.2023р. №1589, №1590, оскільки вказані позовні вимоги є похідними від основних позовних вимог щодо бездіяльності відповідача, яка судом вище визнана правомірною та законною, а отже, жодні правові підстави для спонукання відповідача вчинити вказані вище дії, у адміністративного суду відсутні.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 755,48 грн., виходячи із розрахунку розміру задоволених позовних вимог 50365,24 грн. (сплаченого судового збору за платіжною інструкцією №876818 від 11.08.2023р. а.с.37 том 1)/100х1,5, тобто, пропорційно задоволеним позовним вимогам за нормами ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 194, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Мед-Сервіс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги №0-0436 від 12.04.2023р., рішення про опис майна у податкову заставу №0-0436 від 12.04.2023р., зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0-0436 від 12.04.2023р. в частині визначення ТОВ фірмі «Мед-Сервіс» податкового боргу в сумі 50365,24 грн. (п`ятдесят тисяч триста шістдесят п`ять гривень 24 копійки).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Мед-Сервіс» (49000, м. Дніпро, вул. Пастера,2, ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 755 грн. 48 коп. (сімсот п`ятдесят п`ять гривень 48 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 05.02.2024р.

Суддя С.О. Конєва