Справа № 305/78/24
Суддя: Ємчук В. Е.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/78/24
Провадження по справі 2-а/305/2/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2024 Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Шемоти М.І.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Кустрьо М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на постанову від 17.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому оскаржує постанову від 17.12.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Позивач у позовній заяві вказував, що строк звернення до суду з цим позовом ним пропущено з поважних причин, оскільки дізнався про існування оскаржуваної постанови лише 10 січня 2024 року у Рахівському районному суді, під час ознайомлення з постановою у справі відносно нього про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, де у тексті постанови зазначено про цю раніше винесену постанову від 17.12.2023 та копію якої він отримав у суді 10.01.2024.

У зв`язку з наведеним під час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі було задоволено клопотання позивача й поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом, відкрито провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на постанову від 17.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, визначено справу розглядати за правилами статті 286 КАС України та призначено судовий розгляд справи по суті.

До початку розгляду справи, зокрема 23.01.2024 представник відповідача Чубелка Олеся Юріївна подала до суду заяву про залишення позову без розгляду, в якому остання зазначила, що дана позовна заява подана 11.01.2024, хоча постанова серії БАД 269279 відносно позивача була складена 17.12.2023. Позивач був присутній при складанні оскаржуваної постанови, яка була прийнята на місці вчинення правопорушення 17.12.2023, але відмовився від її отримання та ознайомлення, про що засвідчено поліцейським у постанові, яка є предметом оскарження. Отже, позивач будучи обізнаним про складання відносно нього постанови, яку оскаржує, не проявив розумної зацікавленості та не звернувся до суду в межах строку, визначеного КАС. Байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про них не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Підстава, яку вказує позивач, як підставу поновлення строку, зокрема те, що він дізнався про існування постанови БАД 269279 від 17.12.2023 у Рахівському районному суді, де він ознайомлювався з матеріалами по справі, не може бути взятим до уваги, оскільки стосується матеріалів, які складалися відносно позивача за ст. 130 КУпАП, а саме протоколу АДД №341483 від 17.12.2023, що був предметом розгляду у Рахівському районному суді, та відповідно 03.01.2024 за даними матеріалами судом було визнано винним ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Наведена позивачем підстава для поновлення строку не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до адміністративного суду. З огляду на викладене, позивач повинен був додати до позовної заяви заяву про поновлення строку та докази поважності причин його пропуску.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Кустрьо М.М. пояснили, що позивач дійсно дізнався про існування оскаржуваної постанови лише 10 січня 2024 року у Рахівському районному суді, коли отримав постанову про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Працівники поліції не роз`яснили права позивачу під час складання постанови та не роз`яснили, що складають постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за те, що у нього не освітлювався номерний знак, а постанова була винесена без участі позивача, отже причину пропуску строку на оскарження вважають поважною, тому просили суд скасувати оскаржувану постанову, з підстав наведених у позові.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку звернення до суду, суд зазначає про таке.

Так, статтею 286 КАС України, передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З позовної заяви вбачається, що оскаржувана постанова винесена 17.12.2023, позивач ознайомився з матеріалами про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього у Рахівському районному суді 10.01.2024 та отримав копії матеріалів.

Позивач 11.01.2024 звернувся до суду з позовом про оскарження постанови серії БАД № 269279 від 17.12.2023 року, що підтверджується штемпелем Рахівського районного суду.

Оцінюючи викладені позивачем доводи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Положеннями статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на пред`явлення позову, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення позовної заяви, в тому числі подання її у строки, встановлені КАС України або іншими законами, для чого особа має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Так, частиною 1 статті 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до положень статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справа № 990/139/23.

Суд зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути:

- день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи;

- день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує;

- день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії;

- день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2020 року справа № 444/2499/19.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

За приписами статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Зокрема, у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У пункті 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд визнав що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Зазначені висновки Європейського суду з прав людини використовуються і Верховним Судом, що, як приклад, відображено у його постанові від 26 лютого 2020 року у справі №826/14417/18 (касаційне провадження № К/9901/7611/19).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви або клопотань, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації процесуальних прав у строк встановлений процесуальним законом та судом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначається, зокрема, в ухвалі від 20 жовтня 2020 року по справі № 640/18388/18.

Водночас, наведені позивачем доводи щодо причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які були долучені позивачем, та поясненнями відповідача, що викладені у клопотанні про залишення даного позову без розгляду.

Так зокрема, в оскаржуваній постанові БАД №269279 від 17.12.2023 у розділі 8 та 9 зазначено, що ОСОБА_1 від підпису та отримання постанови відмовився, тобто він був присутнім, коли відносно нього складався протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Відмовляючись від отримання оскаржуваної постанови серії БАД № 269279 від 17.12.2023, на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач усвідомлював і знав про її винесення, а тому був обізнаний про можливі негативні наслідки за фактом винесення цієї постанови.

Як вбачається з постанови Рахівського районного суду від 03.01.2024 у справі №305/3047/23 провадження по справі 3/305/32/24 під час розгляду адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 суддя Марусяк М.О. оглядала відеозапис, де підтверджено зупинення 17.12.2023 о 00:10 год ОСОБА_1 працівниками поліції, та видно, що водій відмовився пройти огляд на стан сп`яніння, за що на нього також було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Під час розгляду даних матеріалів ОСОБА_1 стверджував, що його зупинили безпідставно та він не відмовлявся від проходження тесту за допомогою пристрою "Драгер", але з огляду на відеозапис з нагрудних камер працівників поліції дане під час розгляду суддею протоколу не підтвердилося.

Отже, ОСОБА_1 вже тоді - 17.12.2023 повинен був усвідомлювати, що він є особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, й при бажанні вчиняти дії для захисту своїх прав, у тому числі й знайомитися з адміністративними матеріалами, отримувати постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскаржувати їх у визначений законом строк тощо, адже він не міг не знати, що відносно нього розпочате провадження про вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що день винесення оскаржуваної постанови, яка приймалася за участі позивача, є днем коли ОСОБА_1 дізнався про її винесення.

Отже, суд відхиляє покликання позивача, що він дізнався про існування оскаржуваної постанови лише 10 січня 2024 року у Рахівському районному суді, оскільки ця обставина не впливає на початок перебігу строку звернення з розглядуваним позовом до суду, оскільки днем коли ОСОБА_1 дізнався про її винесення є 17.12.2023, тобто дата винесення постанови, яка приймалася за його участі, зокрема під час зупинки його автомобіля 17.12.2023.

Як зазначалося вище судом, за загальним правилом поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Позивач не надав жодних доказів того, що він дійсно з яких-небудь поважних причин (тривала хвороба, стихійне лихо тощо) не цікавився з 17.12.2023 року, тобто з дня, коли він об`єктивно усвідомлював, що відносно нього застосовано адміністративне стягнення, аж до 10.01.2023 року, коли був притягнутий Рахівським районним судом до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Відповідно до частини третьої статті 11 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Тобто, кожна особа розпоряджається своїми правами на власний розсуд, незалежно від рішень чи дій інших осіб.

Отже, за встановлених обставин цієї справи, у контексті наведених вище правових норм та практики ЄСПЛ, суд дійшов висновку, що оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом зі значним пропуском установленого строку звернення до суду, при цьому звернення до суду з позовом напряму залежало від власного волевиявлення позивача, адже маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на пред`явлення позову, він повинен був забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення позовної заяви, в тому числі подання її у строки, встановлені КАС України або іншими законами, для чого особа має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості (у тому числі вчасно отримати копію постанови), передбачені законодавством, а тому за встановлених судом обставин наведені позивачем обставини не можна визнати поважними причинами пропуску цього строку, викладений в ухвалі про відкриття провадження висновок про визнання поважними причин пропуску звернення до суду був передчасним, тому дана позовна заява підлягає залишенню без розгляду відповідно до ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із пропущення строку звернення до суду.

Керуючись пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 122, 123, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на постанову від 17.12.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП - залишити без розгляду.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без розгляду надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядок, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали виготовлено 07.02.2024.

Суддя: В.Е.Ємчук