Справа № 160/29669/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 листопада 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач) в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ДІНПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ щодо не зарахуванні до спеціального стажу ОСОБА_1 , що надає право на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоду її роботи з 24.10.1984 - 28.06.1991, на посаді вихователя дитячого садка №13 на Придніпровському хімічному заводі;
- зобов`язати ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ДІНПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 з 24.10.1984-28.06.1991, на посаді вихователя дитячого садка до спеціального стажу, що надає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ДІНПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсії станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність дій відповідача щодо обчислення стажу позивача для отримання грошової допомоги. Зазначає, що відповідач безпідставно не зарахував до спеціального стажу позивача один з періодів роботи, з урахуванням яких право на відповідну виплату у позивача наявне.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин його пропуску з наданням суду на їх підтвердження відповідних доказів, а також уточнену позовну заяву.
01 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від представника відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі, зазначає, що період роботи ОСОБА_1 вихователем на Придніпровському хімічному заводі з 24.10.1984 по 28.06.1991 не зараховано, оскільки відсутня інформація, щодо належності дитячого саду № 13 до державної або комунальної власності.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Згідно форми РС-право позивача цей період не зараховано до стажу позивача як робота працівником освіти.
Не погодившись з такою відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Основною умовою, з якою законодавець пов`язує наявність права на грошову допомогу, є факт роботи у відповідних закладах та на відповідних посадах, визначених статтею 55 Закону №1788-XII, саме в день досягнення пенсійного віку.
Для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:
- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII;
- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);
- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років..
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 15.06.2022 року у справі № 200/854/19-а.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191 (далі Порядок №1191).
Згідно п. 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" 1788-ХІІ, що передбачені:
- переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 (далі Перелік №909) "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років";
- переліком посад артистів театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств і колективів, які мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 583 583-92-п "Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення".
Відповідно до п. 4 Порядку №1191 страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"
Пунктом 5 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-15 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону 1058-15, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Згідно п. 7 Порядку №1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Відповідно до Переліку №909 до нього входять заклади: «Дошкільні навчальні заклади всіх типів» та посади: «директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи».
Застосовуючи вищевикладені нормативні положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Щодо посилань позивача на положення Переліку №909 щодо всіх типів дошкільних навчальних закладів суд зауважує, що форма власності відповідних закладів для цілей отримання спірної допомоги визначена пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та Порядком №1191 виключно як державна та комунальна. В свою чергу відповідні норми Переліку №909 стосуються правового регулювання самого Переліку №909 (тобто, для цілей призначення пенсії за вислугу років), в той час як в цій справі спірним є призначення позивачу одноразової допомоги, а не зарахування спірного періоду до стажу за вислугою років. Відповідно, право на таку допомогу мають виключно особи, які працювали у закладах державної та комунальної форми власності, що також підтверджується викладеною правовою позицією Верховного Суду. Отже, ці доводи позивача є необґрунтованими.
Відповідач не зарахував до стажу позивача 7 років роботи (з 24.10.1984 року по 28.06.1991 року) через відсутність інформації про належність дитячого саду до державної або комунальної власності.
Цей період роботи підтверджується записами №5-6 в трудовій книжці позивача від 21.08.1981 року НОМЕР_2 , за якими позивач працювала в Придніпровському хімічному заводі.
Передусім суд зауважує, що в матеріалах пенсійної справи позивача, які надані самим відповідачем міститься довідка державного науково-виробничого об`єднання «Цирконій» про історію його перейменувань (подана в одному файлі з довідкою від 20.01.2023 року №35-01/03). З цієї довідки вбачається, що весь час існування підприємства воно перебувало у державній формі власності. Отже, доводи відповідача є безпідставними та зумовлені необ`єктивним та неналежним дослідженням наданих документів.
Додатково суд звертає увагу на наступне. Згідно ст. 86 Цивільного кодексу Української РСР власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна.
Відповідно до ст. 100 Цивільного кодексу Української РСР в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.
Вказані нормативні положення були чинними протягом усього спірного періоду роботи позивача.
При цьому з 07.02.1991 року діяв Закон Української радянської соціалістичної республіки «Про власність», згідно ч. 4 ст. 2 якого власність в Українській РСР виступає в таких формах: індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.
При цьому за ст. 1 зазначеного Закону національне багатство України: земля, її надра, повітряний простір, водні та інші природні ресурси, що знаходяться в межах території Української РСР, природні ресурси її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, основні засоби виробництва у промисловості, будівництві, сільському господарстві, транспорті, зв`язку, житловий фонд, будівлі та споруди, фінансові ресурси, наукові досягнення, створена завдяки зусиллям народу України частка в загальносоюзному багатстві, зокрема в загальносоюзних алмазному та валютному фондах і золотому запасі, національні, культурні та історичні цінності, в тому числі й ті, що знаходяться за її межами, є власністю народу України.
Отже, в спірний період роботи позивача відповідне підприємство в силу вимог законодавства не могло перебувати у іншій формі власності, окрім державної або комунальної.
Окрім цього, відповідач має достатньо повноважень для перевірки відповідного аспекту справи, якщо вважає це за необхідне. Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21
За обставин цієї справи окремим аспектом протиправної поведінки відповідача є обраний спосіб правозастосування наявних у нього повноважень, оскільки за наявності сумнівів щодо форми власності підприємства, на якому працювала позивач, відповідач мав достатній обсяг повноважень для усунення таких сумнівів, однак обрав найбільш несприятливий для особи варіант поведінки, що суперечить вказаним вище вимогам до його діяльності за п. 2, 3, 5, 6, 8 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Отже, неврахування спірного періоду роботи позивача при вирішенні питання про наявність у неї права на одноразову грошову допомогу є протиправним як з огляду на необґрунтованість визначених відповідачем підстав, так і з огляду на необґрунтованість способу правозастосування, за яких такі необґрунтовані підстави не були усунуті відповідачем самостійно.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання вчинити певні дії.
У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
В цій справі відповідач вже скористався можливістю здійснити правозастосування у спірних правовідносинах, результат такого правозастосування визнано судом протиправним.
В свою чергу у відмові від 03.05.2023 року відповідач послався виключно на одну підставу для невиплати позивачу спірної допомоги незарахування відповідного періоду роботи. Оскільки таке незарахування визнається судом протиправним, а інших підстав для нездійснення виплати позивачу одноразової допомоги відповідачем не вказано, а судом не встановлено, у відповідача не існує іншого варіанту правомірної поведінки, окрім здійснення такої виплати, адже з урахуванням зарахування спірного періоду роботи спеціальний стаж позивача перевищить 30 років. Отже, повноваження відповідача з цього питання не є дискреційними, а тому суд може зобов`язати відповідача вчинити конкретні дії здійснити виплату спірної допомоги.
Оскільки відповідачем в цій справі фактично вчинено не дії щодо відмови у зарахуванні стажу, а надано відмову на заяву позивача, що є індивідуально-правовим актом, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову відповідача у зарахуванні такого стажу.
Враховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд також зауважує, що задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо судових витрат.
При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.11.2023 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи з 24.10.1984 року по 28.06.1991 року для нарахування та виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення згідно п. 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення згідно п. 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко