Справа № 120/8687/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8687/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

05 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо відрахування із соціальної допомоги ОСОБА_1 стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №I-I/2006.

Зобов`язано Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" припинити відрахування із соціальної допомоги ОСОБА_1 стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №I-I/2006.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Позивач стверджує, що він не отримує послуги за користування якими здійснюється відшкодування.

Стосовно клопотань, які надійшли на адресу суду від ОСОБА_1 17 січня 2023 року, то вони колегією суддів залишені без розгляду, оскільки не підписані електронно-цифровим підписом у встановленому законом порядку. На підтвердження зазначеного, головним спеціалістом відділу надання інформаційних послуг, руху адміністративних справ та діловодства суду Козярем В.П. складено відповідні довідки.

Також 30 січня 2024 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд клопотання та заяви ОСОБА_1 від 17 січня 2024 року. Однак, з огляду на те, що вказані клопотання залишені без розгляду, клопотання представника позивача не підлягає задоволенню.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та з 13.09.2004 відбуває покарання, наразі перебуває в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

27.02.2015 рішенням Вінницького обласного центру медико-соціальної експертизи позивачу встановлена безстроково третя група інвалідності, що підтверджується довідкою від 27.02.2015 серії ААА №037292.

В лютому 2023 позивачу призначена соціальна допомога, як особі з інвалідністю, відповідно до положень Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" та Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 №261.

Відповідач із соціальної допомоги позивача здійснює відрахування коштів на комунально-побутові послуги (витрати електроенергії, витрати води і стоків, амортизація постільних речей, опалення, витрати банно-прального комплексу, заробітна плата господарчої обслуги з нарахуванням), а також на виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 30.10.2006 року.

Позивач, такі дії відповідача вважає протиправними, тому звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)", здійснюючи у спірний період з лютого 2023 року відрахування з соціальної допомоги позивача витрат на його утримання в установі (за комунальні та побутові послуги), діяла на підставі та в межах визначених законом повноважень, тобто правомірно. Стосовно позовної вимоги про протиправність відрахування із соціальної допомоги позивача стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №I-I/2006, то судом було зазначено, що соціальна допомога, яку отримує позивач, є частиною державного соціального страхування і соціального забезпечення, а відтак відповідач діяв протиправно відраховуючи із вищевказаної допомоги стягнення за виконавчим листом по кримінальній справі №I-I/2006.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Відповідно до ст. 3 Кримінального кодексу України (далі - КК України) законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому забороняється застосування іншого закону за аналогією, тобто заповнення прогалини у КК України шляхом застосування його до випадку, який прямо ним не передбачений, але є подібним, схожим. При цьому вільне тлумачення Закону не допускається.

За змістом положень статті 4 КК України вибір і призначення судом покарання залежить від виду санкції норми Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин. Порядок відбування покарання регулюється іншими законодавчими актами.

Так, відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Статтею 2 КВК України визначено, що кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 18 КВК України засуджені до позбавлення волі, в тому числі засуджені до довічного позбавлення волі, відбувають покарання у виправних колоніях.

Згідно з ч. 2 ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Статтею 60-1 КВК України визначено, що засуджені до обмеження волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

Пенсії засудженим за наявності відповідного права призначаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем відбування покарання.

Виплата особам, засудженим до обмеження волі, призначених пенсій здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на рахунок установи за місцем відбування покарання.

Із пенсій засуджених до обмеження волі відшкодовуються витрати на їх утримання в установах виконання покарань в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому не менш як п`ятдесят відсотків пенсії зараховується установою за місцем відбування покарання на особовий рахунок засуджених.

Позивач є особою з інвалідністю, проте відповідно до законодавства не має права на пенсію.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю" громадяни України, які є дітьми померлого годувальника або досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1-3 ст. 10 Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд виплачуються щомісячно за поточний місяць. Державна соціальна допомога на догляд, призначена особам, зазначеним у статті 7 цього Закону, виплачується незалежно від одержуваних ними інших видів допомоги, стипендій, аліментів або інших доходів. Особам, які перебувають на повному державному утриманні у відповідній установі (закладі), виплачується 20 відсотків призначеного розміру державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю.

Водночас в силу приписів ст. 121 КВК України особи, які відбувають покарання у виправних колоніях, відшкодовують витрати на їх утримання, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу.

Порядок відшкодування вартості витрат на утримання засуджених у виправних колоніях встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відшкодування засудженими витрат, встановлених частиною першою цієї статті, що належить до власних надходжень виправних колоній, здійснюється після відрахування податку на доходи фізичних осіб і аліментів. Відрахування за виконавчими листами та іншими виконавчими документами здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відтак, підставою для відрахування з соціальної допомоги позивача коштів на відшкодування витрат на його утримання в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)» є положення статей 60-1, 121, 122 КВК України, якими чітко регламентовано, по-перше, обов`язок засуджених до позбавлення волі відшкодовувати витрати на їх утримання в установах виконання покарань, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу, і, по-друге, обов`язок відповідної установи забезпечити відшкодування цих витрат.

Постановою Кабінету Міністрів України № 80 від 14.02.2017 затверджено Порядок відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань (далі Порядок № 80).

Вказаним Порядком визначено механізм відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням засуджених до обмеження або позбавлення волі (далі - засуджені) в установах виконання покарань.

Так, відповідно до пунктів 3-6 Порядку № 80 утримання засуджених в установах виконання покарань полягає у створенні належних матеріально-побутових умов під час відбування покарання, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Засуджені відшкодовують вартість свого утримання в установах виконання покарань, крім випадків, передбачених Кримінально-виконавчим кодексом України.

Відшкодування засудженими вартості витрат на їх утримання за звітний місяць здійснюється із заробітку, пенсій та іншого доходу, що нараховані засудженим у місяці, що настає за звітним.

Утримання засуджених в установах виконання покарань включає в себе надання житлово-комунальних та побутових послуг.

До житлово-комунальних послуг, що надаються засудженим, належать:

комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Пунктами 7-8 Порядку № 80 передбачено, що вартість витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань, яка відшкодовується із нарахованого їм заробітку, пенсій та іншого доходу, розраховується за видами наданих послуг, які безпосередньо пов`язані із забезпеченням створення належних матеріально-побутових умов під час відбування покарання.

Методика розрахунку розмірів відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань затверджується Мін`юстом.

Водночас згідно з пунктом розділу 6 Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 369/5 від 07.03.2013, засуджені, які відбувають покарання у виправних колоніях, відшкодовують витрати на їх утримання, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу.

Відшкодування засудженими витрат, встановлених абзацом першим пункту 6.1 цього розділу, що належить до власних надходжень виправних колоній, здійснюється після відрахування податку на доходи фізичних осіб і аліментів. Відрахування за виконавчими листами та іншими виконавчими документами здійснюється у порядку, встановленому законом.

Особам з інвалідністю першої та другої груп, жінкам з вагітністю понад чотири місяці, непрацюючим жінкам, які мають дітей у будинках дитини при виправних колоніях, непрацюючим чоловікам віком понад шістдесят років і жінкам понад п`ятдесят п`ять років (якщо вони не одержують пенсії), а також особам, звільненим від роботи через хворобу, в тому числі хворим на активну форму туберкульозу, комунально-побутові послуги надаються безоплатно. Засудженим, які відбувають покарання у виховних колоніях, харчування, одяг, взуття, білизна і комунально-побутові послуги надаються безоплатно.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що особи, які відбувають покарання у виправних колоніях у виді позбавлення волі, в тому числі довічного позбавлення волі, та які не працюють, відшкодовують витрати на їх утримання, зокрема вартість комунальних послуг, шляхом здійснення установою виконання покарань відрахування відповідних сум з пенсії засуджених та за рахунок інших коштів, які є на їхніх особових рахунках.

При цьому суд звертає увагу на те, що КВК України не містить такого обмеження щодо визначення кола осіб, з яких здійснюється відшкодування витрат, як засуджені до позбавлення волі на певний строк, та не розподіляє засуджених за такою ознакою як тривалість строку покарання.

Крім того, суд враховує, що КВК України є Законом, тоді як постанова Кабінету Міністрів України № 80 від 14.02.2017 "Про затвердження Порядку відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань", яка містила певні обмеження, належить до підзаконних нормативно-правових актів, а отже має нижчу юридичну силу.

Таким чином, при визначенні підстав для відрахування з соціальної допомоги позивача грошових коштів на покриття витрат на його утримання в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)» застосуванню підлягають насамперед норми КВК України.

Щодо доводів позивача в тій частині, що Порядок № 80 у редакції чинній до 07.02.2019 визначав механізм відшкодування витрат засуджених до позбавлення волі на певний строк, суд зазначає, що кримінально-виконавчий кодекс подібного обмеження не встановлює та не розподіляє засуджених, які зобов`язані відшкодовувати витрати на їх утримання в установі виконання покарань, за ознакою тривалості строку відбування покарання. Також Кодекс не містить жодних положень, які б передбачали відповідні пільги для тих осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Крім того, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 30.01.2019, яка набрала чинності з 07.02.20219, внесено зміни до Порядку відшкодування вартості витрат на утримання засуджених в установах виконання покарань та у пункті 1 цього Порядку слова "на певний строк" виключено.

Таким чином, з 07.02.2019 ознака строку ув`язнення виключена з Порядку № 80.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що незалежно від виду покарання, засуджені до позбавлення волі відшкодовують вартість витрат на власне утримання в установі виконання покарань, до яких, зокрема, відносяться витрати на комунальні та побутові послуги. При цьому чинним законодавством прямо передбачено, що джерелом походження коштів для відшкодування таких витрат може бути пенсія та інші особисті кошти засудженого.

Враховуючи те, що соціальна допомога, як особі з інвалідністю встановлена позивачу у зв`язку із відсутністю у останнього права на отримання пенсії, а відтак є альтернативною виплатою, передбаченою законодавством у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування і соціального забезпечення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує, що ним отримуються послуги за користування якими здійснюється відшкодування.

Для всебічного розгляду справи, колегією суддів ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2024 року витребувано у Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" інформацію (докази, що підтверджують таку інформацію) чи надаються ОСОБА_1 комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

01 лютого 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. Також відповідач просить поновити строк на подання витребуваної судом інформації у зв`язку із тим, що заступник начальника УВП із інтендантського та господарського забезпечення полковник вн.служби Радудік Ю.Д. перебував в щорічній черговій відпустці з 15 січня 2024 року по 26 січня 2024 року, відтак, зазначена в ухвалі інформація не могла бути надана у вказані судом терміни.

Судова колегія, дослідивши долучені до вказаного клопотання докази, дійшла висновку про поважність причин пропуску строку для подання витребуваної судом інформації та приймає їх до уваги.

Стосовно надання ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг, судова колегія зазначає наступне.

Так, на виконання вимог ухвали суду від 08 січня 2024 року Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" надіслала до Сьомого апеляційного адміністративного суду копії наступних документів:

1. Копія довідки про стан комунально-побутового забезпечення засудженого до ДПВ ОСОБА_1 на 1 арк;

2. Копії розрахункових документів за отримані державною установою "Вінницька установа викання покарань (№1)" комунальних послуг у вигляді теплопостачання, електропостачання, водопостачання, водовідведення та інші за останній квартал 2023 року на 52 арк.

В довідці про стан комунально-побутового забезпечення зазначено види комунальних послуг, які надаються засудженому до ДПВ ОСОБА_1 .

Копії розрахункових документів підтверджують витрати, які несе установа за отримані комунальні послуги, в тому числі і ті, які надіються засудженим особам.

Проаналізувавши надані документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем спростовано доводи ОСОБА_1 , що йому не надаються комунально-побутові послуги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)", здійснюючи у спірний період з лютого 2023 року відрахування з соціальної допомоги позивача витрат на його утримання в установі (за комунальні та побутові послуги), діяла на підставі та в межах визначених законом повноважень, тобто правомірно.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.