Справа № 560/11302/23
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11302/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Фелонюк Д.Л.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

06 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушнір В. В.,

представника позивача - Шкодяк І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - Військова частина НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив:

- визнати протиправними дії державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо винесення постанови від 23 квітня 2021 року в межах виконавчого провадження №64027960 про закінчення виконавчого провадження згідно частини 1 пункту 9 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження";

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо винесення постанови від 23 квітня 2021 року в межах виконавчого провадження №64027960 про закінчення виконавчого провадження згідно частини 1 пункту 9 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказав, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є протиправною, оскільки військова частина НОМЕР_1 надала державному виконавцю недостовірну інформацію, ввівши його в оману, про виконання рішення суду, однак на теперішній час рішення суду не виконане і грошове забезпечення не виплачене.

Військова частина подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала на законність та обґрунтованість судового рішення. Зазначає, що військовою частиною правомірно нараховане грошове забезпечення в сумі 38534,54 грн. Вважає, що позовна заява по суті не стосується порушень виконавчого провадження, а зачіпає питання, вже досліджені та встановлені судовими рішеннями, та підміняє апеляційну (касаційну) скарги, що є порушенням процесуального законодавства.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Відповідач та третя особа в судове засідання повноважних представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника позивача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №560/3362/19 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року, - скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, - задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 належне йому грошове забезпечення за період служби з липня 2017 року по березень 2019 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити належне ОСОБА_1 грошове забезпечення за період служби з липня 2017 року по березень 2019 року. Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23 липня 2019 року №175 в частині: "Утримати з грошового забезпечення суму переплати грошового забезпечення, яка утворилась внаслідок не здачі посади майором ОСОБА_1 у сумі 54769 гривень 90 копійок, відповідно до рапорту помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника служби військової частини НОМЕР_2 від 22.07.2019 №2227. Утримати з грошового забезпечення суму переплати грошового забезпечення, яка утворилась внаслідок не здачі майна по службі КЕС майором ОСОБА_1 у сумі 92195 гривень 62 копійки, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.07.2019 №101-ОД". В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Хмельницький окружний адміністративний суд 07.12.2020 видав виконавчий лист у справі №560/3362/19.

Старшим державним виконавцем Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 05.01.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64027960 про примусове виконання вказаного виконавчого листа.

Листами від 04.02.2021 №152/1 та від 26.03.2021 №514/1 військова частина НОМЕР_1 повідомила відповідача про виконання рішення суду фактично у повному обсязі в добровільному порядку.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2021 "Про виплату коштів колишньому військовослужбовцю майору ОСОБА_2 " наказано: виплатити ОСОБА_1 належне йому грошове забезпечення за період служби з липня 2017 року по березень 2019 року у сумі 1276,71 грн; скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2019 №175 в частині: "Утримати з грошового забезпечення суму переплати грошового забезпечення, яка утворилась внаслідок не здачі посади майором ОСОБА_3 у сумі 54769 гривень 90 копійок, відповідно до рапорту помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника служби військової частини НОМЕР_2 від 22.07.2019 №2227. Утримати з грошового забезпечення суму переплати грошового забезпечення, яка утворилась внаслідок не здачі майна по службі КЕС майором ОСОБА_3 у сумі 92195 гривень 62 копійки, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 22.07.2019 №101-ОД".

Згідно з платіжним доручення №462 від 23.03.2021 позивачу виплачено кошти в сумі 38534,54 грн.

Старшим державним виконавцем Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 23.04.2021 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №64027960 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". У цій постанові встановлено фактичне повне виконання згідно виконавчого документу.

Вважаючи такі дії протиправними позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вказав, що військова частина надала підтверджуючі виконання рішення суду, тому у державного виконавця були підстави вважати, що рішення суду військовою частиною виконано в повному обсязі у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України "Про виконавче провадження", отже державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені законодавством.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частинами першою-другою статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У відповідності до п.1, пп.1 п. 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

У ч.1 ст.18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом ( п.1,16 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

За приписами п. 1 ч.1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження", за змістом частин першої-третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Статями 1-3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" унормовано, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі-рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців. Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За частиною першою статті 6 вказаного Закону систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

У статті 26 Закону №1404-VIII закріплено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону № 1404-VIII.

Так, згідно зі статтею 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

За правилами п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінчення у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так, матеріали справи свідчать, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 29 серпня 2023 року прийнята головним державним виконавцем на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.Так, постановою Сьомого апеляційного адміністративного рішенням суду у справі № 560/3362/19 від 21.10.2020 року було зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити належне ОСОБА_1 грошове забезпечення за період служби з липня 2017 року по березень 2019 року.

Таким чином, відповідний розмір грошового забезпечення позивача за період служби з липня 2017 року по березень 2019 року не був прямо встановлений постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №560/3362/19.

Згідно з платіжним доручення №462 від 23.03.2021 позивачу виплачено кошти в сумі 38534,54 грн.

Крім того судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звертався до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь майора запасу ОСОБА_1 середнього заробітку за час протиправної невиплати грошового забезпечення за період з 23 липня 2019 року по 23 березня 2021 року включно у сумі 310267,23 грн., так як раніше дії відповідача визнавались судом протиправними щодо цих обставин у справі №560/3362/19.

Відтак, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.06.2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2022 року, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з грошового забезпечення при звільненні з посади в розмірі 38452, 94 грн.

Відтак у межах справи № 560/5088/21 судом зазначено, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 38452,94 грн за не отримане грошове забезпечення за період служби з липня 2017 року по березень 2019 року, з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Таким чином звертаючись до суду з позовом у справі № 560/5088/21 позивач опирався та керувався обставинами справи №560/3362/19. Так сума коштів сплачена військовою частиною через яку ОСОБА_1 звернувся до суду ним не оскаржувалась, а позивач з нею погоджувався та у подальшому звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку.

Таким чином на підтвердження виконання рішення у справі №560/3362/19 військова частина надала державному виконавцю та в подальшому до суду підтверджуючі документи щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, зокрема платіжне доручення №462 від 23.03.2021 та розрахунково-платіжну відомість №23 від 23.03.2021.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що у державного виконавця були підстави вважати, що рішення суду військовою частиною виконано в повному обсязі у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №64027960 від 23.04.2021 та дії державного виконавця щодо її винесення є правомірними.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №64027960 від 23.04.2021 та дій державного виконавця щодо її винесення.

До того ж суд апеляційної інстанції погоджується з доводами суду першої інстанції, що визначення наявності чи відсутності цієї заборгованості (різниці між фактично нарахованим та виплаченим грошовим забезпеченням на виконання судового рішення та не нарахованим та не виплаченим, на думку позивача, грошовим забезпеченням) фактично буде означати вирішення спору між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 , що не належить до компетенції державного виконавця. Останній також не має у своєму розпорядженні доказів, на підставі яких можливо самостійно провести розрахунок суми грошового забезпечення чи пересвідчитися у правильності розрахунку, здійсненого стороною виконавчого провадження.

У цьому випадку спір щодо закриття виконавчого провадження є похідним від спору щодо розміру грошового забезпечення, який підлягає виплаті позивачу. Відповідно, незгода з діями державного виконавця не має самостійного характеру, а викликана діями боржника - військової частини НОМЕР_1 , яка нарахувала та виплатила грошове забезпечення у розмірі, з яким не погоджується позивач.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії відповідача вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.