Справа № 500/8270/23
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/8270/23

26 січня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06.10.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як шахтарю, подавши необхідні документи. Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області своїм рішенням від 13.10.2023 року, прийнятим в порядку екстериторіального розподілу заяви, відмовило позивачу у призначенні пенсії, мотивуючи недостатністю страхового стажу, вважаючи за 07 років 02 місяці 08 днів, замість від 15 до 16 років - за досягнення віку 65 років. При цьому до страхового стажу позивача не зараховано окремі періоди його трудової діяльності через недоліки у записах трудової книжки, які стосуються пільгового характеру праці.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки він досяг віку для призначення спірної пенсії, має необхідний загальний страховий стаж, в тому числі по Списку №1, тому звернувся до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 29.12.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

ОСОБА_1 стверджується згідно паспорта громадянина України (ID - карт № НОМЕР_1 , орган видачі 6115 (дійсний до 01.12.2033) та досягнення віку більше 65 років час звернення до місцевого територіального органу ПФУ (19.07.1953 р.н.).

У відповідності з довідкою №6115- від 18.05.2023 стверджується про взяття ОСОБА_1 на облік внутрішньо переміщеної особи та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач 06.10.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки працював майстром підземним.

16.10.2023 ГУ ПФУ в Тернопільській області повідомило позивача про рішення наслідками розгляду його заяви, прийнятим 13.10.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області за № 86 в порядку екстериторіального розподілу.

Відмовляючи в призначенні спірної пенсії, відповідач посилається на порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, що стосуються записів у трудовій книжці від 01.07.1975 року, а саме:

- з 14.04.1975 по 02.08.1978 (пункти 1-5), оскільки різниця між датою прийому на роботу та датою наказу про прийняття більше 1 -го місяця;

- навчання з 31.08.1978 по 23.08.1979 (пункти 6-7), оскільки запис про початок навчання містить виправлення;

- з 03.09.1979 по 09.03.1982 (пункти 8-10), оскільки запис про прийом на роботу містить виправлення;

- з 27.04.1982 по 10.10.1984 (пункти 11-13), оскільки різниця між датою звільнення на роботу та датою записки про звільнення більше 1 -го місяця;

- з 22.10.1984 по 29.12.2000 (пункти 14 - 22), у зв`язку з відсутністю номеру наказу про прийняття на роботу.

Право на пільгове призначення пенсії позивача за Списком №1 (розділ І, пункт І) вбачається з Довідки уточнюючої особливий характер роботи або умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії від 01.02.2001 (рос, мова) за період з 14.04.1975 по 19.11.2000, що кореспондується з записами трудової книжки від 01.07.1975 року (пункти з 1-го по 21 -й), у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Крім того, з обрахунку трудового стажу позивача виключено періоди роботи на підставі трудової книжки серія НОМЕР_2 від 03.04.2001, що стосуються району Крайньої Півночі, а саме: з 03.04.2001 по 11.09.2002 (пункти 1-2), з 01.04.2003 по 17.09.2003 (пункти 3-4), з 28.03.2004 по 16.09.2004 (пункти 5-6), з 06.03.2005 по 28.09.2005 (пункти 7-8), з 10.03.2006 по 19.09.2006 (пункти 9-11), з 07.02.2007 по 24.09.2007 (пункти 12-13), з 13.04.2008 по 22.09.2008 (пункти 14-15).

Також відповідачем не зараховано до трудового стажу період роботи позивача на посаді комірника у СТОВ «Жовтневе» з 16.06.2009 по 14.05.2011, що підтверджується записами трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_3 від 16.06.2009.

Отже, відповідачем протиправно не визначено страховий стаж позивача, який підлягає для зарахування згідно наведених документів про трудову діяльність, в тому числі на пільгових умовах, а не загальних підстав (вік 65 років) відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду для захисту прав та законних інтересів у сфері соціального забезпечення на гідну старість.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Частинами 1,2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років.

Разом з тим, відповідач не звернув уваги на той факт, що характер і умови праці позивача, пов`язані з пільговим обчисленням страхового стажу, що стверджується записами трудової книжки від 01.07.1975 та випливає додатково з уточнюючої довідки від 01.02.2001.

Так, відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вимоги до атестації робочого місця відповідачем не виставлялися.

В частині заробітної плати і доходів для обчислення пенсії відповідач безпідставно відхилив документи, що стосуються застосування коефіцієнта до заробітної плати для виробничих і невиробничих галузей та вбачаються з довідки №298 Адміністрації Верхоянського улусу Республіки Саха (Якутія) від 12.09.2002, тобто в розмірі 1,6 - до 01.01.1991, встановленим централізовано Держкомпраці СРСР (з 1964 р.), в розмірі 2,0 - після 01.01.1991, запроваджений У рядом Республіки Саха (Якутія) - рос. мова.

Як видно з акту огляду МСЕК сер. МСЕ № 079604 ОСОБА_1 04.01.2002 встановлена третя група інвалідності з причини професійного захворювання - безстроково.

В ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 (далі-Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Із змісту оспорюваного рішення видно, що відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, пенсійний орган до страхового стажу не зарахував періоди роботи за записами трудової книжки від 01.07.1975, оскільки міститься різниця між датами прийому і звільнення з роботи, виправлення запису, тобто такі періоди:

- з 14.04.1975 по 02.08.1978 (пункти 1-5: прохідник 4 розряду підз./скор../, курси майстрів підривників, прохідник 5 р. підземний з повним робочим днем) або 03 роки 03 місяці 19 днів;

- з 31.08.1978 по 23.08.1979 (пункти 6-7, навчання), або 0 років 11 місяців 23 дні;

- з 03.09.1979 по 09.03.1982 (пункти 8-10): горно робочий очисного забою з повним робочим днем в шахті) 02 роки 06 місяців 07 днів;

- з 27.04.1982 по 10.10.1984 (пункти 11-13: учень забійника, зривник підземних робіт з повним робочим днем під землею) або 02 роки 05 місяців 14 днів;

- з 22.10.1984 по 19.11.2000 (пункти 14 -20: на зазначених посадах під землею з повним робочим днем в шахті) або 16 років 0 місяців 28 днів.

- з 20.11.2000 по 29.12.2000 (пункти 21-22, сторож) або 0 років 01 місяць 10 днів.

Отже, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача сумарно 25 років 05 місяців 11 днів, в тому числі понад 20 років на підземних роботах з повним робочим днем в шахті.

Крім того, відповідач безпідставно не прийняв для обчислення страхового стажу позивача трудову діяльність за записами трудової книжки серія НОМЕР_2 від 03.04.2001, що стосуються району Крайньої Півночі, а саме:

- з 03.04.2001 по 11.09.2002 (пункти 1-2) або 01 рік 05 місяців 09 днів;

- з 01.04.2003 по 17.09.2003 (пункти 3-4) або 00 років 05 місяців 17 днів;

- з 28.03.2004 по 16.09.2004 (пункти 5-6) або 00 років 05 місяців 19 днів;

- з 06.03.2005 по 28.09.2005 (пункти 7-8) або 00 років 06 місяців 23 дні;

- з 10.03.2006 по 19.09.2006 (пункти 9-11) або 00 років 06 місяців 10 днів;

- з 07.02.2007 по 24.09.2007 (пункти 12-13) або 00 років 07 місяців 18 днів;

- з 13.04.2008 по 22.09.2008 (пункти 14-15) або 00 років 05 місяців 10 днів, що становить сумарно 04 роки 06 місяців 16 днів.

Аналогічно відповідачем не зараховано до трудового стажу період роботи позивача на посаді комірника у СТОВ «Жовтневе» з 16.06.2009 по 14.05.2011, що становить 01 рік 10 місяців 29 днів, та підтверджується записами трудової книжки колгоспника серія НОМЕР_3 від 16.06.2009.

Таким чином, сукупно страховий стаж позивача становить 31 рік 10 місяців 26 днів, в тому числі за записами трудової книжки від 01.07.1975 (не підтверджено відповідачем) 25 років 05 місяців 11 днів; трудової книжки серія НОМЕР_2 від 03.04.2001 (район Крайньої Півночі) 04 роки 06 місяців 16 днів та трудової книжки НОМЕР_3 від 16.06.2009-01 рік 10 місяців 26 днів.

Суд звертає увагу на те, що пенсійний орган самостійно підтвердив страховий стаж позивача - 07 років 02 місяці 08 днів.

Щодо зарахування періодів роботи позивача до пільгового стажу роботи за Списком № 1 з повним робочим днем під землею з 14.04.1975 по 12.10.1977 (02 роки 05 місяців 29 днів), з 15.05.1978 по 02.08.1978 (0 років 02 місяці 18 днів), з 03.09.1979 по 09.03.1982 (02 роки 06 місяців 07днів), з 27.04.1982 по 10.10.1984( 02 роки 05 місяців 14 днів), з 22.10.1984 по 19.11.2000 (16 років 00 місяців 28 днів), зауважую суду наступне.

Згідно п. 2 Розділу Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 100 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, згідно якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим

законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вже вказано вище, згідно записів в трудовій книжці від 01.07.1975 (в частині спірних періодів), позивач:

- 14.04.1975 по 27.02.1976 прийнятий в якості прохідника ІУ р. підз./скор../;

- 15.05.1978 переведений прохідником У р. підземним з повним робочим днем в шахті;

- 02.08.1978 звільнений по ст.38 КЗпП УРСР;

- 03.09.1979 прийнятий учнем горно робочого очисного забою з повним робочим днем в шахті;

- 09.03.1982 звільнений за власним бажанням;

- 27.04.1982 прийнятий в ГЗК «Куларзолото» учнем забійника;

- 23.07.1982 переведений зривником підземних робіт з повним робочим днем;

- 10.10.1984 звільнений за власним бажанням;

- 22.10.1984 прийнятий горно робочим очисного забою 5 р. підземний з робочим днем в шахті;

- 21.04.1994 переведений горним майстром з повним робочим днем в шахті;

- 06.03.1986 переведений робочим днем в шахті;

- 20.07.1999 переведений шахті;

- 09.06.2000 переведений робочим днем в шахті (запис №19);

- 22.09.2000 запис під №19 вважати недійсним. Продовжує працювати майстром підземним з повним робочим днем в шахті;

- 20.11.2000 переведений сторожем.

Отже, позивач наголошує суду, що його трудова книжка від 01.07.1975 року містить достатні дані для визначення зазначених періодів в якості пільгового стажу без надання відповідних довідок.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 30 листопада 2018 року у справі №235/4179/17.

Таким чином періоди роботи позивача з 14.04.1975 по 12.10.1977 (пункти 1-3), з 15.05.1978 по 02.08.1978 (пункти 4-5), з 03.09.1979 по 09.03.1982 (пункти 8-10), з 27.04.1982 по 10.10.1984 (пункти 11-13), з 22.10.1984 по 19.11.2000 (пункти 14 - 20) підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача за Списком 1 з повним робочим днем під землею.

Статтею 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» №345- VI (далі - Закон №345-VI) передбачено, що його дія поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.

Як вбачається з наданих суду доказів, позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим до нього не повинні застосовуватися правила п.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що помилково не врахував відповідач.

При цьому статтею 8 Закону №345-VI, встановлено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Аналогічні положення закріплені і в абз.1 частини першої статті 28 Закону №1058, а саме мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст.1 Закону №1058, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Отже, державою встановлено додаткову соціальну гарантію отримання пенсійної виплати особам, на яких поширюється дія Закону №345-VI, не нижче трьох прожиткових мінімумів, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, розмір пенсії розраховується за правилами, визначеними ст.27 Закону №1058, і за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року, що передбачено ч. З ст. 24 Закону № 1058.

Тобто розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону №345-VI, визначається з урахуванням їх стажу та заробітку. До одержаного розміру встановлюється доплата за понаднормовий стаж (по 1% розміру пенсії, але не більш як 1% мінімальної пенсії за віком за кожний повний рік страхового стажу: чоловікам - понад 35, а жінкам - понад 30 років, як це визначено абзацом 1 частини першої ст.28 Закону №1058).

Отже, не підтверджений стаж позивача становить 25 років 05 місяців 11 днів, крім того, не взятий до уваги 04 роки 06 місяців 16 днів (район Крайньої Півночі), 01 рік 10 місяців 29 днів (СТОВ «Жовтневе»), який підлягає для зарахування до страхового стажу. При цьому, з урахуванням страхового стажу 07 років 02 місяці 08 днів, який не заперечує пенсійний орган, становитиме разом більше 30 років. Тобто, є достатнім для призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за Списком №1, за якою позивач звернувся до місцевого органу ПФУ, а не за віком (після досягнення 65 років), з чого виходив відповідач, приймаючи оспорюване рішення від 13.10.2023.

Стосовно доводів відповідача про заповнення вказаної трудової книжки з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, суд зауважує таке.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993р. № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

П.2.6, п.2.14 Інструкції визначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Системний аналіз вищезазначених положень, дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахування.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. «Про трудові книжки працівників» № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи апелянта, про не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а, дійшов висновків, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства, не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

За таких обставин, суд вважає, що є наявні підстави для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, відмовляючи у призначенні спірної пенсії діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

При цьому прошу суд врахувати позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04) згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосудця, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різного в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-А, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведене, а також те, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії він досяг віку понад 65 років, має не менше 30 років загального страхового стажу, в шкідливих умовах праці не менше 10 років, з урахування підтвердження судом, тобто умова щодо страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах виконується.

Таким чином, Позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку за Списком № 1 відповідно до ст. 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Водночас, щодо позовних вимог про «зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, призначити ОСОБА_1 пенсію за Списком № 1 з 06.10.2023 року, то суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу/призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження ГУ ПФУ у Тернопільській області та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.

Однак, зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності в частині оскаржуваного рішення, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2023 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 з 06.10.2023 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 536,80 грн, сплачений відповідно до квитанції від 21.12.2023 року.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 13.10.2023 № 86, за винятком підтвердженого стажу, про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванню».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №1 з повним робочим днем під землею періоди роботи: з 14.04.1975 по 12.10.1977, з 15.05.1978 по 02.08.1978. з 03.09.1979 по 09.03.1982, з 27.04.1982 по 10.10.1984, з 22.10.1984 по 19.11.2000; до страхового стажу періоди роботи: 13.10.1977 по 14.05.1978 (курси зривників), з 31.08.1978 по 23.09.1979 (морехідна школа), з 20.11.2000 по 29.12.2000 (на посаді сторожа); з 03.04.2001 по 11.09.2002, з 01.04.2003 по 17.09.2003, з 28.03.2004 по 16.09.2004, з 06.03.2005 по 28.09.2005, з 10.03.2006 по 19.09.2006, з 07.02.2007 по 24.09.2007, з 13.04.2008 по 22.09.2008; з 16.06.2009 по 14.05.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2023 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 з 06.10.2023 року та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області сплачений судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, відповідно до квитанції від 21.12.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 січня 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

- Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Кравчука, 22В,м. Луцьк,Волинська область,43026 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.