Справа № 320/19032/23
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

02 лютого 2024 року м. Київ Справа № 320/19032/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Харченко С.В., розглянувши

позовну заявуОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
простягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти у вигляді нарахованої, але не виплаченої заборгованості з виплати пенсії у загальному розмірі 111552,48 грн за період з 01.12.2019 по 30.04.2023.

Згідно з приписами статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за даним позовом, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу публічно-правовий спір це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі, якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Цією ж статтею встановлено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом обумовлено протиправною, на його думку, бездіяльністю відповідача з приводу виплати позивачу нарахованої пенсії.

Як зазначає позивач, спір з приводу наявності у позивача права на перерахунок пенсії було вирішено Окружним адміністративним судом міста Києва в рамках провадження в адміністративній справі № 640/31622/21.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2022 в адміністративній справі № 640/31622/21 (з урахуванням ухвали Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 про виправлення описки в судовому рішенні) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у проведенні перерахунку пенсії позивача з 01.12.2019 на підставі довідки від 01.09.2021 №3489-В, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки від 01.09.2021 №3489-В, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по місту Києву», з урахуванням виплачених сум.

У квітні 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача в рамках зобов`язальної частини судового рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі № 640/31622/21 та встановлено, що за період з 01.12.2019 по 30.04.2023 позивачу належить до сплати 111552,48 грн. Крім того, позивача поінформовано, що виплату нарахованої, але не виплаченої пенсії буде проведено в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань.

Зволікання у виплаті належних пенсійних виплат з наведених вище підстав ОСОБА_1 вважає необґрунтованим, у зв`язку з чим звернулась до суду з окремим адміністративним позовом про стягнення з територіального органу Пенсійного фонду України заборгованості у розмірі 111552,48 грн.

Згідно з приписами частини другої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У разі невиконання у добровільному порядку судового рішення в адміністративній справі примусове його виконання в силу вимог частини четвертої статті 372 та частини першої статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку, встановленому законом, на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В силу вимог частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень виконавець зобов`язаний вживати неупереджено, ефективно і своєчасно, а також у повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII).

При цьому в силу вимог пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, відповідальність боржника у виконавчому провадженні, а також вибір виконавцем заходів примусового характеру, що можуть бути застосовані до боржника, залежить від встановлення ним обставин, що свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням та підстав для такого ухилення (невиконання рішення без поважних причин, невиконання законних вимог виконавця, наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим).

Поряд із визначеним Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII порядком, спрямованим на примусове виконання рішень судів та інших органів, розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України окреслено ряд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення в адміністративній справі, що вирішуються адміністративним судом в рамках адміністративної справи, в якій прийнято рішення по суті.

Крім того, статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено порядок розгляду судом першої інстанції заяви особи - позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічний висновок висвітлено Верховним Судом у постанові від 28.02.2023 в адміністративній справі № 260/1898/22, який у свою чергу спирається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанови від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та 16.02.2019 у справі № 816/2016/17) стосовно неможливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 803/3/18 зазначила, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що даний адміністративний позов про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві коштів подано позивачем у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в адміністративній справі № 640/31622/21 в частині зобов`язання здійснити виплату пенсії, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Суд звертає увагу позивача на те, що у разі незгоди із рішеннями, діями чи бездіяльністю, вчиненими відповідачем на виконання судового рішення у справі 640/31622/21, позивач може звернутися до суду першої інстанції із відповідною заявою про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про стягнення коштів.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати (видати) позивачу (його представнику).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Суддя Харченко С.В.