Справа № 380/21631/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/21631/23 пров. № А/857/23022/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання Петрунів В.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі № 380/21631/23 (головуючий суддя Ланкевич А. З., м. Львів) за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до Відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2023 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до Відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору від 27.07.2023 року і про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 27.07.2023 року, які постановлені державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Батюк Мар`яною Василівною в межах виконавчого провадження ВП №56508872.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження №56508872 з виконання виконавчого листа №464/2638/17, виданого 27.04.2018 року Сихівським районним судом м. Львова, про зобов`язання Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю скасувати декларацію №ЛВ 2 від 27.04.2016 року про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності. У зв`язку із помилкою у номері декларації, яку необхідно скасувати, позивач був позбавлений можливості виконати рішення суду своєчасно. Відразу після постановлення Восьмим апеляційним адміністративним судом ухвали від 20.09.2022 року про виправлення описки у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 року у справі №461/2638/17, позивачем видано наказ №1/22 від 29.09.2022 року про скасування реєстрації декларації №ЛВ 2 від 27.04.2016 року про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності. Однак, незважаючи на це, відповідачем винесено оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 14892 грн. та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження в сумі 480,90 грн. Вказані рішення позивач вважає протиправними.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивачем - Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано ті самі доводи, що і в обгрунтування позовних вимог.

Учасники справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належно повідомлені про дату, місце і час судового засідання.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №56508872 з примусового виконання виконавчого листа №464/2638/17, виданого 27.04.2018 року Сихівським районним судом м. Львова, про зобов`язання Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю скасувати декларацію №ЛВ 2 від 27.04.2016 року про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності.

Постановою державного виконавця від 01.06.2018 року відкрито виконавче провадження №56508872 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. Пунктом 3 цієї постанови вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 14892 грн. Крім того, у п.5 постанови роз`яснено право її оскарження у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Листом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 12.06.2018 року повідомлено Відділ примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про те, що відсутні будь-які документи за номером декларації №ЛВ 2 від 27.04.2016 року. У зв`язку із цим, Інспекція просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №56508872.

Листом відповідача від 03.07.2018 року, адресованим Сихівській районній адміністрації, рекомендовано звернутись до Сихівського районного суду м. Львова із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі №464/2638/17 від 27.04.2018 року, з огляду на те, що Відділ не наділений процесуальним правом звернення до суду із заявою такого характеру.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 року відмовлено Сихівській районній адміністрації у задоволенні заяви про виправлення описки в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 року у справі №464/233/17.

Ухвалою Сихівського районного суду від 07.07.2022 року відмовлено Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Постановою державного виконавця від 21.09.2022 року у виконавчому провадженні №56508872 накладено штраф на Інспекцію за невиконання рішення у розмірі 5100 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 року внесено виправлення в описову, мотивувальну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 року у справі №464/233/17, вказавши номер декларації «ЛВ 24» замість «ЛВ 2».

Наказом позивача від 29.09.2022 року №1/22 скасовано реєстрацію декларації №ЛВ 2 від 27.04.2016 року про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності.

Постановами державного виконавця від 27.07.2023 року у виконавчому провадженні №56508872, які надійшли на адресу позивача 31.08.2023 року, вирішено стягнути з Інспекції виконавчий збір у розмірі 14892 грн. та розмір додаткових витрат виконавчого провадження на загальну суму 480,90 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема: виконавчих листів.

Частиною 1 ст.5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 3 ст.40 Закону №1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, зокрема, передбачених п.9 (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) ч.1 ст.39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, за своєю правовою природою, постанова про стягнення виконавчого збору є рішенням державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження про примусове виконання рішення немайнового характеру є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення.

Згідно правової позиції Верховного Суду висловленої у постанові від 11.10.2023 року в справі №140/1126/23, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Згідно ч.9 ст.27 Закону №1404-VІІІ, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження він повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Таким чином, відсутні визначені законом умови та підстави не стягувати з боржника виконавчий збір.

Згідно ст.42 Закону №1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 затверджено Інструкція з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція №512/5).

Відповідно до п.2 розділу VI Інструкції №512/5 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VІІІ, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Частинами 1, 2, 9 розділу І наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» (далі - Наказ №2830/5) передбачено, що до видів витрат виконавчого провадження відносяться - виготовлення документів виконавчого провадження: папір, копіювання, друк документів, канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти, знаки поштової оплати (марки), послуги маркувальної машини, послуги поштового зв`язку; послуги за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію ст.8 Закону №1404-VIII плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Отже, витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Таким чином, відсутні визначені законом умови та підстави не стягувати з боржника додаткові витрати виконавчого провадження.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі № 380/21631/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 01.02.2024