Справа № 520/9580/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 р.Справа № 520/9580/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2023, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, по справі № 520/9580/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, апелянт), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати наказ №296-ос від 03.06.2022 в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;

2) визнати протиправним та скасувати наказ № 289о/с від 14.06.2022 Головного управління Національної поліції в Харківській області про звільнення позивача з 14.06.2022 без виплати грошового забезпечення з 01.05.2022 по 03.06.2022;

3) поновити капітана поліції, старшого дільничного офіцера поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 ;

4) стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з першого дня такої невиплати по дату прийняття рішення судом про поновлення на роботі;

5) стягнути з Головного управління Національної поліції Харківської області на користь позивача грошове забезпечення за весь період неотримання такого;

6) допустити негайне виконання цього рішення в частині поновлення позивача на роботі;

7) стягнути судові витрати.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі №520/9580/22 залишено без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та увалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказав на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність у позивача можливості не тільки виїхати з окупованої території, де він залишався із родиною, а й також неможливість позивачем здійснювати будь-яку комунікацію через відсутність мобільного зв`язку. Також апелянт наполягає на тому, що подані суду роздруківки електронного листування (скріншоти) не можуть вважатися належними доказами, оскільки неможливо ідентифікувати відправника та такий текст не захищений від внесення поправок, про що також приведено у правовій позиції Верховного Суду приведеній у постанові від 19 січня 2022 року у справі №202/2965/21. Водночас, службове розслідування відносно позивача проводилось без отримання від нього безпосередніх пояснень, що вказує на порушення порядку проведення службового розслідування та позбавлення права на захист під час проведення службового розслідування.

Не погоджуючи із доводами апеляційної скарги відповідачем подано до суду апеляційної інстанції письмовий відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на скаргу дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 29.10.2010 до 06.11.2015 проходив безперервну службу в органах внутрішніх справ України у якості співробітника, атестованого спеціальним званням працівника міліції 07 листопада 2015 року позивач склав Присягу працівника поліції, а у період з 07.11.2015 по 14.06.2022 проходив службу в лавах Національної поліції України, зокрема, з 09.02.2021 на штатній посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ізюмського районного управління поліції ГУ НП в Харківській області.

Згідно з наказом ГУ НП в Харківській області №289 о/с від 14.06.2022 ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції з 14.06.2022 у порядку реалізації накладеного наказом ГУ НП в Харківській області № 296 від 03.06.2022 дисциплінарного стягнення.

Місцем проходження служби позивача є адреса розташування територіального органу поліції - ГУ НП в Харківській області, але за окремим усним чи письмовим розпорядженням прямого чи безпосереднього керівника проходження служби може здійснюватись також і за іншими адресами, у тому числі за адресою розташування відділу поліції Ізюмського районного управління поліції ГУ НП в Харківській області, як відокремленого підрозділу ГУ НП в Харківській області.

09 травня 2022 року начальником Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області було складено рапорт про те, що 28.04.2022 підлеглим працівникам було надано усний наказ у строк до 30.04.2022 евакуюватися на підконтрольну Україні територію та прибути за місцем дислокації підрозділу, для несення служби та виконання своїх функціональних обов`язків (у тому числі і позивачу). Проте з 01.05.2022 перелічені працівники (у тому числі і позивач) до евакуйованого підрозділу для проходження служби не прибули, відсутні на службі без поважних причин та відповідно до виконання своїх функціональних обов`язків не приступили.

За цією подією начальником ГУ НП в Харківській області 10.05.2022 було видано наказ №608 про призначення службового розслідування та створено Дисциплінарну комісію у складі: голови комісії - старшого інспектора з ОД ВП УГІ ГУНП в Харківській області підполковника поліції Іванчі О.О. ; членів - старшого інспектора ВСР УГІ ГУНП в Харківській області капітана поліції Введенського К.К. , старшого інспектора ВП УГІ ГУНП в Харківській області капітана поліції Семенова Д.М .

Строк проведення службового розслідування продовжувався наказом начальника ГУ НП в Харківській області від 24.05.2022 №666 за рапортом голови Дисциплінарної комісії від 23.05.2022.

Доказів оскарження позивачем названих наказів до суду або посадової (службової) особи поліції вищого рівня матеріали справи не містять.

Доказів наявності реального конфлікту інтересів або потенційного конфлікту інтересів у стосунках між позивачем та членами Дисциплінарної комісії матеріали справи не містять.

Сповіщення про призначення службового розслідування було проведено з урахуванням правил ч.2 ст.27 Дисциплінарного статуту.

У ході службового розслідування встановлено, що з 01.05.2022 по 03.06.2022, у тому числі, старший дільничний офіцер поліції сектору превенції Ізюмського районного управління поліції ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_1 , безпідставно був відсутній на службі без поважних причин, не виконав усний наказ керівників щодо необхідності у строк до 30.04.2022 вийти з окупованих територій та прибути за місцем дислокації підрозділу для проходження служби, виконання своїх функціональних обов`язків, тим самим скоїв прогул, також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.

У ході службового розслідування була опитана низка працівників поліції, зокрема, опитаний начальник Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_5 , який, зокрема, пояснив, що 28.04.2022 відбулась нарада керівництва ГУНП в Харківській області, на якій було дано усний наказ керівникам щодо доведення до кожного підлеглого поліцейського про необхідність виїзду з окупованої території до 30.04.2022. Даний наказ в підрозділі було доведено заступникам та усім підпорядкованим керівникам служб. На час проведення службового розслідування поліцейські, які знаходяться на окупованій території, у тому числі, позивач, до евакуйованого підрозділу, розташованого в м. Барвінкове Ізюмського району Харківської області не прибули, до виконання своїх посадових обов`язків не приступили.

Опитаний у ході службового розслідування заступник начальника сектору превенції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_6 пояснив, що виконуючи усний наказ керівництва про необхідність прибуття підлеглого особового складу, які знаходяться на окупованій території, в зазначений термін, здійснював телефонні дзвінки, у тому числі, старшому ДОП СП капітану поліції ОСОБА_1 .

Проте, станом на час проведення службового розслідування, у тому числі, капітан поліції ОСОБА_1 , усний наказ не виконав, з окупованої території не вийшов та не приступив до виконання своїх службових обов`язків. Про перебування на лікарняному або інші причини своєї неявки керівництву Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області не повідомляв.

З метою з`ясування вищевказаних причин та умов, а також реалізації можливості щодо надання письмового пояснення з вищезазначених обставин, Дисциплінарною комісією були здійсненні телефонні дзвінки, у тому числі, капітану поліції ОСОБА_1 , проте телефон останнього був поза зоною обслуговування. Також, на наявні електронні комунікації (електронну скриньку, месенджери «Viber», «WhatsApp», «Telegram»), у тому числі, капітану поліції ОСОБА_1 , 17.05.2022 та 18.05.2022 направлені запрошення щодо прибуття о 15:00 19.05.2022 та 20.05.2022 відповідно, до УГІ ГУНП в Харківській області для надання письмових пояснень з приводу подій викладених у рапорті начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_5 від 09.05.2022.

Вищевказана інформація щодо запрошення зазначених поліцейських Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області відображена в акті огляду засобу (програми) електронної комунікації від 24.05.2022 за №392/119-15-2022 разом з ілюстрацій ними матеріалами (скріншотами).

У зазначений час за запрошенням до УГІ ГУ НП в Харківській області позивач не прибув та відповідні письмові пояснення не надав.

28 травня 2022 року старшим інспектором з ВСР УГІ ГУНП в Харківській області капітаном поліції Введенським К.К., в присутності старшого інспектора з ОД ВП УГІ ГУНП в Харківській області підполковника поліції Іванчі О.О., старшого інспектора ВП УГІ ГУНП в Харківській області капітана поліції Семенова Д.М., було складено Акт №447/119-15-2022 про відмову надання пояснень.

У ході службового розслідування деякі з поліцейських вийшли на зв`язок та надіслали через мобільні месенджери повідомлення, в яких зазначили, що на теперішній час вони не можуть прибути до м.Харків для надання письмових пояснень, оскільки перебувають на окупованій території та не мають змоги виїхати на підконтрольну територію України.

Результати проведеного службового розслідування оформлені висновком Дисциплінарної комісії від 03.06.2022 (далі за текстом - Висновок).

У тексті Висновку кваліфіковано вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 01.05.2022 по 03.06.2022, тим самим скоївши прогули, в порушенні вимог ч.2 ст.19 Конституції України, п.1 ч.3 ст.1, п.2 ч.3 ст.1, п.4 ч.3 ст.1, п.8 ч.3 ст.1, п.13 ч.3 ст.1, Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ч. 1 ст. 8, п.1 ч.1 ст.18, п.2 ч.1 ст.18, п.24 ч.1 ст.23, ч.2 ст.24 Закону України «Про Національну поліцію», п. 2 абз. 1 наказу Національної поліції України від 08.04.2022 №242, п. 1 наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 №818.

Висновок містить пропозицію Дисциплінарної комісії з приводу застосування, зокрема, до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

03 червня 2022 року Висновок був затверджений начальником ГУ НП в Харківській області та начальником ГУ НП в Харківській області видано наказ №296 від 03.06.2022, яким, зокрема, до позивача з відображених у Висновку мотивів було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

14 червня 2022 року начальником ГУ НП в Харківській області було видано наказ №289о/с від 14.06.2022, яким на реалізацію наказу ГУ НП в Харківській області №296 від 03.06.2022 позивача було звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вважаючи необґрунтованими накази Головного управління Національної поліції в Харківській області про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції, про звільнення зі служби в поліції, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння в частині епізодів відсутності на службі 01.05.2022-03.06.2022 без поважних причин (тобто прогулів) під час дії запровадженого правового режиму воєнного стану кваліфікувала правильно, норму закону визначила належну, зміст норми права витлумачила відповідно до її дійсної суті, а відтак забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності (засадничих гарантій притягнення особи до відповідальності не порушила). У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для скасування оскаржуваних наказів відсутні, а інші позовні вимоги, як похідні, також задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Частиною першою статті 8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 18 Закону №580-VIII поліцейській зобов`язаний 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно частин першої та другої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Статтею 24 Закону №580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно із вимогами статей 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до вимог абзаців другого та третього пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 (далі Правил етичної поведінки) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Згідно з частиною десятою статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок проведення службових розслідувань в органах поліції, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення станом на час виникнення спірних правовідносин визначався Порядком проведення службового розслідування у Національній поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок №893).

Пунктом 2 розділу V Порядку №893 визначено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктом 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина перша статті 11 Дисциплінарного статуту).

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Отже, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарних проступків, зокрема, невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі, в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

Висновки відповідача про застосування дисциплінарного стягнення до позивача засновувались на тому, що в період з 01.05.2022 по 03.06.2022 капітан поліції ОСОБА_1 безпідставно був відсутній на службі без поважних причин, не виконав усний наказ керівників щодо необхідності у строк до 30.04.2022 вийти з окупованих територій та прибути за місцем дислокації підрозділу, для проходження служби, виконання своїх функціональних обов`язків, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення та на всій території України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

З огляду на зазначене нормативне регулювання, колегія суддів зазначає, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України "Про ведення воєнного стану" №64/2022 введено воєнний стан на території України, який внаслідок продовження триває.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач на час введення воєнного стану проходив службу в м. Ізюм Харківської області, на посаді старшого дільничного офіцера поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області.

Підставою для проведення службового розслідування слугував рапорт начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_5 від 09.05.2022, в якому зазначено про відсутність позивача на службі без поважних причин (а.с. 140-142 том 1).

В якості доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді безпідставної відсутності на службі в період з 01.05.2022 по 03.06.2022, відповідач надав до суду наступні докази: наказ про застосування дисциплінарних стягнень №296 від 03.06.2023 (а.с.105-120 том 1); акт огляду засобу (програми) електронної комунікації від 21.05.2022 з ілюстрованими матеріалами (а.с. 124-128, 195-216 том 1); акт фіксації надання усних пояснень ОСОБА_7 від 17.05.2022 (а.с. 129 том 1); акт фіксації надання усних пояснень ОСОБА_8 від 18.05.2022 (а.с. 130 том 1); акт фіксації надання усних пояснень ОСОБА_9 від 21.05.2022 (а.с. 131-132 том 1); акт фіксації надання усних пояснень ОСОБА_10 від 21.05.2022 (а.с. 133 том 1); акт фіксації надання усних пояснень ОСОБА_11 від 24.05.2022 (а.с. 134-135 том 1); акт фіксації надання усних пояснень ОСОБА_12 від 25.05.2022 (а.с. 136-137 том 1); акт про відмову від наданні письмових пояснень (без дати) (а.с. 138-139 том 1); рапорт начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_5 від 09.05.2022 (а.с. 140-142 том 1); наказ ГУНП в Харківській області №666 від 24.05.2022 про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом від 01.05.2022 №608 (а.с. 143 том 1); висновок від 03.06.2022 за результатами службового розслідування (а.с.145-183 том 1); лист ГУНП в Харківській області від 16.05.2022 №1441вс/119-12/01-2022 щодо інформації з ІТС «Освітній портал Національної поліції» (а.с. 184-185 том 1); наказ ГУНП в Харківській області про призначення та проведення службового розслідування від 10.05.2022 №608 (а.с. 189-192 том 1); копія присяги на вірність Українському народові ОСОБА_1 (а.с. 193 том 1); письмові пояснення ОСОБА_5 від 12.05.2022 (а.с. 217-218 том 1); письмові пояснення ОСОБА_13 (а.с. 218 том 1); письмові пояснення ОСОБА_14 (а.с. 218-219 том 1); письмові пояснення ОСОБА_6 (а.с. 219-220 том 1); письмові пояснення ОСОБА_15 (а.с. 220-221 том 1); письмові пояснення ОСОБА_16 (а.с. 221-222 том 1); письмові пояснення ОСОБА_17 (а.с. 222 том 1); письмові пояснення ОСОБА_18 (а.с. 222-223 том 1); письмові пояснення ОСОБА_19 (а.с. 223 том 1); письмові пояснення ОСОБА_20 (а.с. 223-224 том 1); письмові пояснення ОСОБА_21 (а.с. 224-225 том 1); письмові пояснення ОСОБА_22 (а.с. 225том 1); письмові пояснення ОСОБА_23 (а.с. 225-226 том 1); письмові пояснення ОСОБА_24 (а.с. 226 том 1); письмові пояснення ОСОБА_25 (а.с. 227 том 1); письмові пояснення ОСОБА_26 (а.с. 227-228 том 1); письмові пояснення ОСОБА_27 (а.с. 228-229 том 1); письмові пояснення ОСОБА_28 (а.с. 229 том 1); письмові пояснення ОСОБА_29 (а.с. 229 том 1); письмові пояснення ОСОБА_30 (а.с. 229 том 1); письмові пояснення ОСОБА_31 (а.с. 230 том 1); письмові пояснення ОСОБА_32 (а.с. 231 том 1); письмові пояснення ОСОБА_33 (а.с. 231 том 1); письмові пояснення ОСОБА_34 (а.с. 232 том 1); письмові пояснення ОСОБА_35 (а.с. 23 том 1); письмові пояснення ОСОБА_36 (а.с. 233 том 1); письмові пояснення ОСОБА_37 (а.с. 233 том 1); письмові пояснення ОСОБА_37 (а.с. 234 том 1); письмові пояснення ОСОБА_35 (а.с. 234 том 1); письмові пояснення ОСОБА_38 (а.с.235 том 1); письмові пояснення ОСОБА_39 (а.с. 235 том 1); письмові пояснення ОСОБА_40 (а.с. 236 том 1); письмові пояснення ОСОБА_41 (а.с. 236-237 том 1); письмові пояснення ОСОБА_42 (а.с. 237 том 1); письмові пояснення ОСОБА_9 (а.с. 238 том 1).

Суд першої інстанції визнав вказані докази належними та достатніми в підтвердження відсутності позивача на службі, у зв`язку з чим дійшов висновку про правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, шляхом звільнення зі служби в поліції.

Проте, колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, не з`ясував якими саме доказами підтверджено факт відсутності позивача на службі без поважних причин з травня по червень 2022 року та доведення до позивача усного наказу керівництва про прибуття до місця дислокації, а також не з`ясовано підстави відсутності позивача на службі у спірний період.

Зокрема, із письмових пояснень начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_5 (а.с. 217-218 том 1) вбачається, що 24.02.2022 особовий склад підрозділу зібрано по тривозі у зв`язку з веденням військового стану в Україні. З поліцейськими, які прибули до Ізюмського РУП проведено цільовий інструктаж та видано закріплену табельну зброю. 03.03.2022 військовослужбовці рф окупували територію м. Балаклія та деякі населенні пункти Ізюмського району Харківської області. 01.04.2022 після неодноразових спроб війська рф окупували усю територію м. Ізюм та Ізюмського району, в результаті чого ввесь особовий склад що перебував на даній території, опинився в окупації. Поліцейські Ізюмського РУП, які залишились на окупованій території, за можливості, виходили на зв`язок зі своїми безпосередніми керівниками особисто, або через інших поліцейських, з якими перебували в бомбосховищах міста та підвальних приміщеннях будівель. 28.04.2022 відбулася нарада керівництва ГУНП в Харківській області на якій було віддано усний наказ на евакуацію особового складу. Після чого ОСОБА_5 було надано вказівку керівникам підпорядкованих підрозділів, заступникам та керівникам служб щодо доведення до кожного працівника інформації про необхідність виїзду з окупованої території до 30.04.2022.

Опитаний у ході службового розслідування заступник начальника сектору превенції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_6 пояснив, що виконуючи усний наказ керівництва про необхідність прибуття підлеглого особового складу, які знаходяться на окупованій території, в зазначений термін, здійснював телефонні дзвінки, у тому числі, старшому ДОП СП капітану поліції ОСОБА_1 .

У своїх письмових поясненнях заступник начальника сектору превенції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_6 (а.с. 219-220 том 1) пояснив, зокрема, що СП ДОП ОСОБА_1 з самого початку заходився на окупованій території м.Борова. На зв`язок не виходив, на мобільний номер телефону НОМЕР_1 не відповідає. Особисто про евакуацію ОСОБА_1 не повідомляв, через відсутність зв`язку.

Вказані пояснення було підтверджено в ході допиту останнього в судовому засіданні. Так, ОСОБА_6 , який був безпосереднім керівником позивача у Ізюмському РУП ГУНП в Харківській області, в ході допиту в судовому засіданні зазначив, що безпосередньої вказівки про евакуацію на підконтрольну територію у строк до 30.04.2022 позивачу не надавав. При цьому, сам свідок період окупації мешкав у селі Співаківка (Красний Шахтар) Харківської області, а 03-04.04.2022 вивіз родину до міста Київ. Повернувся згодом вже в смт Барвінкове Харківської області, де дислокувався на той час Ізюмський РУП ГУНП в Харківській області.

Поряд з цим, колегією суддів зауважено, що відповідні пояснення не містять посилання про те, хто саме віддав усну вказівку позивачу до 30.04.2022 евакуюватися на підконтрольну територію України або прибути за місцем дислокації підрозділу, а також відсутні докази того, що ОСОБА_1 взагалі отримав таку усну вказівку, адже пояснення ОСОБА_6 свідчать про те, що при здійсненні ОСОБА_1 телефонних дзвінків, з останнім був відсутній зв`язок.

Представником відповідача в судовому засіданні повідомлено, що йому не відомо яка посадова особа доводила позивач усну вказівку про необхідність евакуюватися на підконтрольну територію України у строк до 30.04.2022.

Отже, доказів отримання ОСОБА_1 усної вказівки про евакуацію відповідачем не надано.

Більш того, акт огляду засобу (програми) електронної комунікації від 21.05.2022 з ілюстрованими матеріалами (а.с. 124-128, 195-216 том 1) та акт відмови від надання пояснень (без дати) за травень 2022 року (а.с. 138-139 том 1) не дають підстав вважати, що надіслані ОСОБА_1 листи (виклики), повідомлення та телефонні дзвінки за наявними засобами зв`язку (номер мобільного телефону, скринька електронної пошти, програми-месенджери Telegram, Whats App) були позивачем отримані, в тому числі, з огляду на відсутність мобільного зв`язку та Інтернет, що підтверджується також довідкою Борівської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області №75 від 27.01.2023 (а.с. 44 том 2).

Позивач в апеляційній скарзі та в ході судового розгляду наполягав на тому, що ним безпосередньо не було отримано усної вказівки про евакуацію.

Також, в ході судового розгляду позивач вказував, що з 24.02.2022 він фактично знаходився за місцем служби та виконував накази безпосереднього керівництва. Починаю з 24.02.2022 розпочались бої за місто Ізюм Харківської області, а 02.03.2022-03.03.2022 після великої кількості ударів ворожої авіації було зруйновано приміщення Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області. Іншого приміщення для несення служби позивачем не було, питання про евакуацію не піднімалось. У зв`язку з наявністю у позивача матері похилого віку, яка потребує стороннього догляду (а.с. а.с. 47 том 2), ним було прийнято рішення про прикомандирування до органу поліції в с.Борова Харківської області, де і знаходилась його мати, про що також свідчить копія рапорту від 01.04.2022 (а.с. 51 том 2). Вже після прикомандирування позивача до СПД №1 Ізюмського РУП, с.Борова Харківської області опинилось у окупації, що підтверджується довідкою Борівської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області №75 від 27.01.2023 (а.с. 44 том 2).

Загальновідомими є обставини, що місто Ізюм та смт Борова Харківської області з початку військової агресії зазнавало артилерійських та ракетних обстрілів, з квітня по вересень 2022 року перебувало в тимчасовій окупації.

Також судом враховується, що загальновідомими обставинами є тривала окупація Ізюмського району Харківської області та перебої із телефонним зв`язком, інтернет з`єднанням, що підтверджується довідкою Борівської селищної військової адміністрації Ізюмського району Харківської області №75 від 27.01.2023 (а.с. 44 том 2).

Слід зазначити, що не вихід працівників на роботу внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, не свідчить беззаперечно про їх відсутність на службі без поважних причин. Зазначене обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я таких працівників та їх сімей і не може вважатися як відсутність на роботі без поважних причин.

Разом з тим, у відповідності до рапорту начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_5 від 09.05.2022 (а.с. 140-142 том 1), в тому числі, старшому дільничному офіцеру поліції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 , який перебуває на тимчасово окупованій території Ізюмського району Харківської області, 28.04.2022 було надано наказ до 30.04.2022 евакуюватися на підконтрольну територію України та прибути за місцем дислокації підрозділу, однак станом на 09.05.2022 до підрозділу для проходження служби останній не прибув.

Із даного рапорту не можливо встановити у який саме спосіб та ким саме позивача було повідомлено 28.04.2022 про необхідність евакуюватися на підконтрольну територію України та прибути за місцем дислокації підрозділу, а саме, були це засоби телефонного зв`язку, за яким номером, чи інші можливі варіанти оповіщення.

Отже, встановлені судом апеляційної інстанції обставини спростовують висновки відповідача та суду першої інстанції щодо обізнаності позивача про існування усної вказівки про евакуацію, а також безпосередньо відсутності позивача на службі без поважних причин.

Відповідачем належними доказами не підтверджено завчасного доведення позивачу у належній формі усного наказу керівництва ГУ НП в Харківській області щодо необхідності у строк до 30.04.2022 евакуюватися з окупованих територій та прибути до місця дислокації, визначеного керівництвом ГУ НП в Харківській області, оскільки відсутні докази отримання позивачем такої вказівки, а як наслідок, відсутні докази не виконання позивачем цього наказу і відсутність на службі з 01.05.2022 по 03.06.2022 без поважних на те підстав.

Також, колегія суддів враховує, що про проведення службового розслідування позивач не був обізнаний в належний на те спосіб, а відповідачем не надано доказів наявності у позивача реальної можливості безпечно виїхати з окупованої території.

Дії відповідача щодо виклику ОСОБА_1 для надання пояснень під час службового розслідування шляхом здійснення дзвінків за номером телефону та надіслання повідомлень за наявними засобами зв`язку (номер мобільного телефону, скринька електронної пошти, програми-месенджери Telegram, Whats App), враховуючи їх не отримання та не спростування відповідачем доводів позивача про відсутність інтернет з`єднання та мобільного зв`язку, не спростовують доводів позивача про не повне з`ясування всіх обставин.

Висновки службового розслідування, які суд першої інстанції визнав обґрунтованими, зроблені лише з урахуванням пояснень керівників поліцейських, відносно яких проводилось службове розслідування, без надання оцінки доводам ОСОБА_1 без з`ясування всіх обставин, відсутності доказів завчасного повідомлення позивачу про виконання цього наказу, без врахування особи позивача, ступеня його вини, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його попередньої поведінки, ставлення до служби.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 01.05.2022 по 03.06.2022, скоєння прогулів.

Вказані обставини не були враховані судом першої інстанції, що призвело до невірного вирішення справи, а тому наявні підстави для скасування судового рішення та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову, оскільки оскаржувані позивачем накази підлягають скасуванні в частині, яка стосується безпосередньо особи позивача.

Таким чином, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає за необхідне визнати протиправними накази від 03.06.2022 № 296 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції та від 14.06.2022 289 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого дільничного Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області, а також поновити його на відповідній посаді з наступного дня за днем звільнення (14.06.2022), а саме з 15.06.2022.

Ураховуючи висновок щодо протиправності звільнення позивача зі служби та наявність підстав для скасування наказу про його звільнення і необхідність поновлення позивача на посаді, колегія суддів доходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на корить позивача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст.235 КЗпП).

Відповідно до частин першої та другої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, апеляційний суд погоджується з доводами сторони позивача щодо порядку підрахування розміру середнього заробітку для позивача у спірному періоді, приводячи з наступного.

Так, згідно частини п`ятої статті 70 Закону №580-VIII за особою, відстороненою від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (надалі - Порядок №260).

За положеннями пункту 5 розділу ІІІ цього Порядку №260 за поліцейським, відстороненим від виконання службових обов`язків (посади) у зв`язку з проведенням щодо нього службового розслідування в порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України, прийняттям відповідною місцевою радою резолюції недовіри, здійсненням щодо нього кримінального провадження, зберігаються всі види грошового забезпечення, які були йому встановлені до відсторонення, крім премії.

Пунктом 6 розділу ІІІ цього Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до пункту 9 розділу І вказаного Порядку №260 при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Таким чином, зі змісту Порядку № 260 вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

У свою чергу, пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Оскільки відсутній чітко визначений порядок для підрахунку середнього грошового забезпечення для поліцейських, у випадку їх звільнення, колегія суддів зазначає, що можливо застосувати, як положення Порядку №100, так і норми Порядку №260.

Відтак, застосовуючи правила підрахунку середньої заробітної плати за Порядком №100, суд враховує вимоги Порядку №260 щодо особливостей обрахунку грошового забезпечення поліцейських з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Як вбачається із довідки про доходи від 22.01.2024 №46 (а.с. 181 том 2), ОСОБА_1 у березні 2022 року нараховано заробітну плату у розмірі 13 876,54 гривень за 31 робочий день, а у квітні 2022 року - 13 876,54 гривень за 30 робочих днів.

У відповідності до абзацу 4 пункту 2 Розділу ІІ Порядку №100, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Як вбачається з довідки про доходи ОСОБА_1 за вих.№316 від 06.10.2022 (а.с. 34 том 1) останньому у травні 2022 року не було нараховано заробітну плату, у зв`язку з чим, колегія суддів при обрахунку середньої заробітної плати бере до уваги два попередні місяці, за які позивачу нараховано заробітку платну, зокрема, березень-квітень 2022 року.

Отже, згідно даних про заробітку плату позивача за березень-квітень 2022 року, розмір її заробітної плати за дані місці становив 27 753,08 гривень.

Поряд з цим, представником позивача в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції подано довідку від 30.05.2023 (а.с. 162 том 1), за якою вбачається, що позивач на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №158 від 26.05.2023 призваний на військову службу.

З огляду на приведену довідку вбачається, що починаючи з 26.05.2023 позивач отримує грошову забезпечення, як особа яка призвана на військову службу, у зв`язку з чим представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу саме по 25.05.2023.

Враховуючи, що загальна кількість робочих днів за березень 2022 року та за квітень 2022 року становила 61 робочих днів, то середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 454,97 гривень (27 753,08 грн/61 днів = 454,97 грн/день). Період вимушеного прогулу позивача з 15 червня 2022 року (день наступний за днем звільнення) по 25 травня 2023 року (перед днем зарахування на військову службу) складає 345 календарних днів.

Відтак, грошове забезпечення позивача за час вимушеного прогулу з 15 червня 2022 року по 25 травня 2023 року складає 156 964,65 гривень (454,97 грн х 345 календарних днів).

Приведені висновки суду щодо питань підрахунку середнього заробітку узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду викладеними у постановах від 04 серпня 2022 року у справі № 824/3161/14-а, від 24 жовтня 2019 року у справі № 821/1226/16 та від 28 квітня 2022 року у справі № 806/1914/17.

Крім того, колегія суддів не приймає останні з наданих до суду апеляційної інстанції розрахунків розміру середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу. Зокрема, представник позивача у розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу вказала, що період з 15.06.2022 по 25.05.2023 складає 375 календарних днів Проте колегія суддів з такими висновками не погоджується, оскільки у відповідний період було лише 345 календарних днів, а помилка обрахунків представника позивача складає 31 календарний день, тобто один місяць. Розмір середньоденної заробітної плати обрахований представником позивача відповідає обрахункам суду, які приведено вище.

За таких обставин колегія суддів вважає, що наявні підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15 червня 2022 року по 25 травня 2023 року у розмірі 156 964,65 гривень.

Щодо вимоги позову ОСОБА_1 про стягнення на користь останнього грошового забезпечення за період його неотримання, колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано належне обґрунтування вказаної вимоги з відповідним розрахунком грошового забезпечення. В судовому засіданні представник позивача зазначила, що позивач не підтримує дану вимогу.

Відтак, колегія суддів відмовляє в задоволенні частини вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за весь період неотримання такого.

За приписами пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 по справі № 520/9580/22 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області» № 296 від 03.06.2022, в частині застосування до старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 289 о/с від 14.06.2022, в частині звільнення з посади старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_1 , з 14.06.2022 без виплати грошового забезпечення з 01.05.2022 по 03.06.2022.

Поновити капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Ізюмського районного управління поліції ГУНП в Харківській області з 15 червня 2022 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 156 964 (сто п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 65 (шістдесят п`ять) копійок.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 01.02.2024