Справа № 160/1248/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
01 лютого 2024 рокуСправа №160/1248/24
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого суддіНіколайчук С.В.
за участі секретаря судового засіданняЕмріх Ю.П.
представника позивача представника відповідача Коробкіна І.П., Живова Ю.В. Курочкіна Л.М.
12 січня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 04.01.2024 №74 про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку;
Ухвалою від 15.01.2024 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
16.01.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову, у якій просило:
Ухвалою від 24 січня 2024 року суд встановив судовий контроль за виконанням ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 року про забезпечення позову по справі №160/1248/24. Зобов`язав Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків відповідно до статті 382 КАС України подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 року про забезпечення позову у справі №160/1248/24 до 26.01.2024 року.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов звіт про виконання ухвали від 24 січня 2024 року, в якому зазначено, що Східне міжрегіональне управління ДПС на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 у справі № 160/1248/24 про забезпечення позову за наслідками проведення засідання Комісії регіонального рівня (протокол від 19.01.2024 № 8/32-00-18-02-07) виключено ТОВ «АБК ДНІПРО» з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку. Інформація про відповідне рішення розміщена в електронному кабінеті платника податків. Таким чином, Східне міжрегіональне управління ДПС вважає, що виконало ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2024 у справі № 160/1248/24 про забезпечення позову.
Ухвалою від 30 січня 2024 року питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень суд призначив до розгляду у судовому засіданні на 01.02.2024 року о 11:40 год.
Представники позивача в судовому засіданні питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень підтримали в повному обсязі.
Представник позивача надала пояснення, в яких зазначила, що навіть після ухвалення ухвали про забезпечення позову у цій справі та встановлення заборони приймати рішення про відповідність позивача критеріям ризиковості платника податків відповідач повторно включив позивача до переліку ризикових платників податків (рішення від 19.01.2024 року № 840).
Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала про накладення штрафу на керівника суб`єктів владних повноважень, оскільки стверджує, що контролюючий орган не був повідомлений про укладання ухвали 26.01.2024 року.
Вирішуючи питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень відповідно до ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких гуртуються всі фактичні обставини цієї справи, суд враховує таке.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень, являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно із частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Відповідно до частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із положень статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Докази, що представник відповідача звертався до суду з заявою про продовження терміну виконання ухвали суду від 26.01.2024 року відсутні.
Відповідач не вказав жодних правових підстав та/або інших доводів, які б у сукупності та/або окремо свідчили про ускладнення або неможливість подати звіт про виконання рішення суду у строк.
Суд критично оцінює твердження представника відповідача, що останній не отримував ухвалу суду від 26.01.2024 року, оскільки така ухвала направлена йому 26.01.2024 о 16:54 год через підсистему "Електронний суд", докази чого наявні в матеріалах справи, і така вважається врученою в день направлення. Також, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що представники юридичного відділу перебувають на лікарняному та не мали змоги виконати ухвалу від 26.01.2024 року, так як доказів на підтвердження зазначеного відповідач не надав.
Ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок. Водночас затримка виконання судового рішення на період, що є необхідним для вирішення проблем публічного порядку, може у виняткових випадках бути виправдана.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, слідує однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується зі змістом статті 129-1 Конституції України.
Таким чином, особа, якій належить виконати рішення суду, що набрало законної сили, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання у чіткій відповідності до висновків суду, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у пункті 46 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанець проти України" (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року). У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання (див. згадане вище рішення у справі Бурдова (N 2), п. 68).
Суд також звертає увагу, що механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду. Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 р. №3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини).
У Рішенні від 30.06.2009 р. №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 п.п. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Як зазначає Європейський суд з прав людини у рішеннях, із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Згідно із частинами 2, 3 ст. 382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2 920 грн.
Згідно із ч.6 ст. 382 КАС України ухвала суду про накладення штрафу, що набрала законної сили, направляється для виконання до державної виконавчої служби. З наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму заборгованості без додаткового рішення суду нараховується пеня у розмірі трьох відсотків річних з урахуванням індексу інфляції.
Відповідно до частини сьомої вказаної статті сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.
Суд роз`яснює відповідачу, що у відповідності до ч.7 ст.382 КАС України, сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.
На підставі наведеного та керуючись статтями 248, 256, 382 КАС України, суд
Стягувач: Державний бюджет України.
Ухвала суду є виконавчим документом.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 02.02.2024 року.

Суддя С.В. Ніколайчук