Справа № 640/9729/22
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 640/9729/22

адміністративне провадження № К/990/1698/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, яким просив визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 22 червня 2022 року № 14-с "Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності".

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач безпосередньо до Верховного Суду подав касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2024 року касаційну скаргу повернуто заявникові.

12 січня 2024 позивач безпосередньо до Верховного Суду повторно подав касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.,

Предметом спору у цій справі є правомірність видання наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 22 червня 2022 року № 14-с "Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності".

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи рішення судів попередніх інстанцій, позивач послався на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначив, що суди попередніх інстанцій застосували частину другу статті 74 Закону України «Про державну службу» без урахування висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №822/46/18 та від 04 вересня 2020 року у справі №826/6165/17.

Разом з цим позивач зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували частину першу статті 77 Закону України «Про державну службу» без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 квітня 2021 року у справі №320/1794/20.

Так, обґрунтовуючи вказану підставу касаційного оскарження, заявник зазначає про подібність правовідносин у справах, на які він послався, до справи, що є предметом касаційного розгляду.

Водночас, Верховний Суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі №826/6165/17, оскільки судом касаційної інстанції частина друга статті 74 Закону України «Про державну службу» не була застосована.

Так, Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2020 року у справі №826/6165/17 дійшов висновку, що відповідач порушив процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності через відсутність складеного відповідачем акту, який би зафіксував факт відмови позивача надати письмові пояснення стосовно недотримання ним правил внутрішнього службового розпорядку. Разом з цим Верховний Суд погодився з судами попередніх інстанцій, що оскаржуваний наказ про застосування заходу дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам статті 77 Закону України «Про державну службу», якою встановлено вимоги щодо змісту рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Отже, суд касаційної інстанції у справі №826/6165/17 залишив касаційну скаргу відповідача без задоволення, у зв`язку з врахуванням фактичних обставин справи, які своєю чергою відрізняються від фактичних обставин цієї справи, що свідчить про нерелевантність висновків Верховного Суду у справі №826/6165/17 до справи, що розглядається.

Щодо посилання позивачем на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №822/46/18, стосовно застосування частини другої статті 74 Закону України «Про державну службу» слід зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

Отже, норма, яку на думку заявника, неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, носить загальний характер, яка має застосовуватися у всіх справах щодо вирішення питання правомірності притягнення посадових осіб до дисциплінарної відповідальності, але у нерозривному зв`язку з обставинами щодо притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, належність встановлення яких заявником касаційної скарги не оскаржується.

Також посилання заявника на вказану норму права без обґрунтування подібності правовідносин у справі №822/46/18 та у цій справі, тобто без обґрунтування яким чином урахування судами попередніх інстанцій у цій справі висновків Верховного Суду, викладених у постанові 28 квітня 2020 року у справі №822/46/18, щодо застосування частини другої статті 74 Закону України «Про державну службу», могло стати наслідком визнання неправомірності притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача та, відповідно, задоволення його позовних вимог.

Отже, Суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №822/46/18.

Щодо посилання на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №320/1794/20, стосовно застосування частини першої статті 77 Закону України «Про державну службу» слід зазначити наступне.

Так, заявник касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції лише формально послався на частину першу статті 77 Закону України «Про державну службу», не врахувавши позицію Верховного Суду, щодо необхідності обов`язкового дотримання десятиденного строку при прийнятті рішення про накладення на працівника дисциплінарного стягнення.

Верховний Суд, повертаючи справу №320/1794/20 на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду, зазначив, що 05 листопада 2019 року було винесено подання дисциплінарної комісії щодо розгляду дисциплінарного провадження стосовно позивача, проте 28 січня 2020 року ГУ Держпродспоживслужби в Київській області прийнято наказ № 24-К про звільнення позивача. Колегія суддів наголосила про обов`язковість встановлення дати Подання дисциплінарної комісії щодо розгляду дисциплінарного провадження стосовно позивача.

Повертаючись до нашої справи, суди попередніх інстанцій встановили, що 24 травня 2022 року складено Подання дисциплінарної комісії для здійснення дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 , 27 травня 2022 року дисциплінарною комісією, в.о. голови Держпродспоживслужби Вовнюку А. В. як суб?єкту призначення було внесено подання щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

З 30 травня 2022 року позивач перебував на лікарняному.

Відповідно до наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 22 червня 2022 року № 14-с ОСОБА_1 оголошено догану в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

Згідно з наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 18 липня 2022 року №19-с в доповнення до наказу від 22 червня 2022 року №14-с, враховуючи те, що 18 липня 2022 року є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, вважати ОСОБА_1 , начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області таким, що притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Отже, направляючи справу №320/1794/20 на новий розгляд, єдиний висновк, який сформував Верховний Суд стосується обов`язковості встановлення обставини, яка може вплинути на правильне вирішення справи і така обставина судами попередніх інстанцій у судових рішеннях, щодо яких подана касаційна сарга, встановлена. Тому Суд дійшов висновку про нерелевантність висновку у справі №320/1794/20, на яку посилається скаржник, до правовідносин у цій справі.

Відтак, Суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №320/1794/20.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Отже, скаржником не викладені передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, третя особа Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області про визнання протиправним та скасування наказу - повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя С.А. Уханенко