Справа № 386/31/24
Суддя: Червоненко Д. В.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 386/31/24
Провадження № 2-а/386/5/24
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2024 року

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Червоненка Д.В.,

за участю: секретаря судового засідання Штанько Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Голованівськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП Підлісного Сергія Сергійовича, департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

встановив :

Представник позивача - адвокат Мелєзгінов Ю.В., звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови серії ДП 18 № 248062 від 31.12.2023 року по справі про адміністративне правопорушення щодо позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП із закриттям провадження на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що 31 грудня 2023 року інспектором патрульної поліції стосовно позивача складено вказану постанову через порушенням п. 12 в (г) ПДР України, а саме перевищення швидкості на 30 км при дозволеній швидкості по АД М30 732 км. в 90 км. на год.

З винесеною постановою він не згоден, так як з 30 по 31 грудня 2023 року позивач виконував бойове завдання, яке пов`язане із переміщенням особового кладу В/Ч з м. Олександрія до м. Кропивницький та їх околиць автомобільним транспортом, з метою розвідки місць тимчасового розташування мобільних об`єктів проти повітряної оборони повітряного простору за який відповідає В/Ч, так як отримано оперативну інформацію розвідки про масовані ракетні атаки з повітря на м. Кропивницький та м. Олександрія в ніч з 30 на 31.12.2023 року та на 01.01.2024 року.

З метою збереження життя та здоров`я жителів м. Олександрія, Кропивницького та їх околиць, та недопущення критичних наслідків влучань ракет та повітряних бойових дорнів по підпорядкованих територіях В/Ч, позивачем було забезпечено оперативне та швидке переміщення особового складу та розрахунковобойової документації до командування В/Ч, а тому порушив ПДР не зі злісної дії чи бездіяльності, а на виконання захисту життя та здоров`я громадян, тобто в стані крайньої необхідності.

Відтак вважає, що постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню.

У відзиві на позов представник відповідачів заперечує проти позовних вимог посилаючись на правомірність дій відповідача 1 та винесеної ним постанови, що підтверджено належними доказами, а також звертає увагу на відсутність визначених законодавством підстав для звільнення позивача, як військовослужбовця, від адміністративної відповідальності. Просить у задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що при дослідженні ним наданих представником відповідачів доказів, зокрема оптичного диску із записом з приладу TruKam, який фіксував швидкість руху автомобіля, вбачається його тремтіння, а зі слів позивача слідує, що поліцейський тримав прилад в руках, а тому не було забезпечено належне розміщення цього приладу і його вібрація могла дати похибку вимірювання. Крім того зазначає, що про фіксацію не було сповіщено згідно вимог Правил дорожнього руху відповідним знаком, оскаржувана постанова не містить посилання на докази вчинення правопорушення, а наданий відеозапис не засвідчено електронним цифровим підписом. Тому просив позов задовольнити.

Сторони та їх представники у судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі.

Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини і дійшов наступного висновку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31.12.2023 року інспектором взводу 2 роти 3 батальйону УПП в Кіровоградські області ДПП Підлісним С.С. винесено постанову серії ДП 18 №248062 від 31.12.2023 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 340 грн., згідно якої водій ОСОБА_1 , 31.12.2023 року о 11.27 год. на автомобільній дорозі М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине» керував автомобілем WOLKSWAGEN CADDY д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 120 км/год., на іншій автомобільній дорозі, де дозволена швидкість руху 90 км/год., чим перевищив обмеження швидкості руху транспортного засобу, чим порушив вимоги п.12.6 «ґ» ПДР України.

До відзиву відповідачем надано диск з відео-фіксацією факту вчинення адміністративного правопорушення, що зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM ТС008378.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст. 41 Закону України від 30.06.1993 № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон № 3353-XII) регулюються ПДР України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону № 3353-XII).

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність водія за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.12.6 ПДР України поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51 «Початок населеного пункту» дозволяється рух зі швидкістю:

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч. 1, 2, третя і 5 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованого в Мінюсті України 10.11.2015 № 1408/27853, - у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.

Частиною другою ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частина 3 ст. 283 КУпАП встановлює, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач, керуючи транспортним засобом на автомобільній дорозі М-30 «Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине» зі швидкістю 120 км/год., порушив швидкісний режим, визначений п. 12.6 «ґ» ПДР України більш ніж на 20 км/год.

При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач зазначив доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача, це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCAM ТС 008378.

З наданих до суду матеріалів фото та відеофіксації вбачається, що транспортний засіб WOLKSWAGEN CADDY д.н.з. НОМЕР_1 рухається зі швидкістю 120 км/год.

Відтак суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАПА доведена поза розумним сумнівом.

Щодо підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCAM з рук суд зазначає наступне.

У відповідності ч. 1 до ст. 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні.

Зміст наведеної норми дає підстави для висновку, що відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень можуть розміщуватися поліцейськими наступним шляхом:

- закріплюватися на однострої,

- закріплюватися у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів,

- монтуватися/розміщуватися по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Отже, вказана норма не містить імперативного припису щодо розміщення відеотехніки виключно стаціонарно вмонтованим способом.

Суд також зазначає, що у свідоцтві про повірку приладу TruCAM ТС 008378 від 22.02.2023 зазначено про можливість використання вказаного приладу в ручному режимі.

Також суд зазначає, що згідно інформації ДП «Укрметртестстандарт» лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що прилад TruCAM ТС 008378 міг бути застосований поліцейським в ручному режимі для виявлення та фіксування правопорушення, описаного в оскаржуваній постанові.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 (довідка №104 від 27.12.2023 року) та використовував 30-31 грудня 2023 року автомобіль WOLKSWAGEN CADDY д.н.з. НОМЕР_1 з метою виконання термінового розпорядження командира частини.

Разом із цим, статті 15 КУпАП визначає, що військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються, зокрема, забезпечення безпеки дорожнього руху, несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. До зазначених осіб не може бути застосовано громадські роботи, виправні роботи, адміністративний арешт.

За статтею 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Стаття 18 КУпАП визначає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відтак мають бути встановлені обов`язкові ознаками крайньої необхідності:

особа вчиняє правопорушення з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління;

якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами,

якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Таких обставин в даній справі не встановлено і надані позивачем довідки це не підтверджують.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, вказані в постановах про адміністративне правопорушення знайшли підтвердження в судовому засіданні, а відповідач діяв в межах повноважень, у спосіб та на підставі, що передбачені законом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних постанов.

Відповідно до ч. 3 ст. 86 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 288, 293, 294, 297 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора взводу 2 роти 3 батальйону управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП Підлісного Сергія Сергійовича, департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д. В. Червоненко