Справа № 360/19/24
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/19/24

Луганський окружний адміністративний суд

ускладі головуючого судді Смішливої Т.В.,

за участю

секретаря судового засідання Чепурової К.В..,

представника позивача адвоката Білої У.М.,

представника відповідача Захарової Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом адвоката Білої Уляни Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2024 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява адвоката Білої Уляни Михайлівни (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії 3 Прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ), , щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю ОСОБА_2 , оформлену листом №08/37600/23-Вн від 21.12.2023;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), , прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 з військової служби, на підставі абз. 4 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 , яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації у 3-му прикордонному загоні імені героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ).

Позивач є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 . ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування, що підтверджується висновком ЛКК №177 від 01 серпня 2023 року та висновком комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги Вишгородської міської ради №192 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 10.08.2023.

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за однією адресою, а саме АДРЕСА_1 .

Окрім того, висновок ЛКК № 182 від 08.08.2023 р. підтверджує те, що ОСОБА_1 може доглядати за своєю матір`ю ОСОБА_2 .

З огляду на вищезазначене позивач виявив небажання продовжувати проходити військову службу 04.12.2023 подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю в нього такої сімейної обставини як необхідність здійснення постійного догляду за його матір`ю, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

До рапорту було додано весь перелік необхідних документів, що підтверджують родинну спорідненість військовослужбовця із матір`ю, необхідність здійснення постійного стороннього догляду за нею та факт спільного проживання, а саме: нотаріально засвідчені копії паспорта ОСОБА_1 , картки платника податків ОСОБА_1 , паспорта матері ОСОБА_2 , висновку ЛКК № 177 від 01.08.2023, висновку № 192 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 10.08.2023, свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , висновку ЛКК № 182 від 08.08.2023; витяг з Реєстру територіальної громади ОСОБА_2 від 20.11.2023; витяг з Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 від 04.12.2023; акт про фактичне місце не проживання №575 від 29.11.2023.

Всупереч цьому, відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з військової служби за сімейними обставинами, вказуючи, що необхідність визначається як відсутність інших осіб, які б могли здійснювати такий догляд, а оскільки необхідність здійснення постійного догляду недоведена, умов та можливостей для звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами не має.

Вважає, що такі дії відповідача суперечать чинному законодавству України та грубо порушують законні права и? інтереси як позивача, так і його матері, яка наразі позбавлена належного догляду, якого вона потребує за станом здоров`я згідно з медичним висновком ЛКК.

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає наступне.

Позивач призваний на військову за призовом під час мобілізації, на особливий період та прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_5 прикордонного загону (м. Львів), згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі начальника загону) від 20.11.2023 № 758-ОС «Про особовий склад» зарахований у розпорядження начальника загону.

В подальшому, наказом начальника загону від 23.11.2023 № 769-ОС «Про особовий склад» призначений на посаду техніка-водія групи зв`язку третього відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування.

04.12.2023 позивач звернувся з рапортом (вх. № 2.1/35283/23-Вн) щодо звільнення з військової служби за підпунктом «г» підпункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Листом від 21.12.2023 № 08/37600/23-Вн у задоволені рапорту позивача відмовлено, оскільки документи, які долучені до рапорту не підтверджують відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмова у задоволені рапорту, викладена у листі від 21.12.2023 №08/37600/23-Вн з правової точки зору вірна, законна, оскільки альтернативних дій у начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до подальшого звільнення позивача не було, окрім як відмовити у задоволені рапорту.

З підтверджуючих документів до рапорту від 04.12.2023 (No2.1/35283/23-Вн) долучено: витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 від 20.11.2023;

витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 від 04.12.2023;акт про фактичне місце не проживання від 29.11.2023 № 575; висновок від 10.08.2023 №192; висновок ЛКК від 01.08.2023 №177 ОСОБА_2 (потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування); висновок ЛКК від 08.08.2023 ОСОБА_1 ; картка платника податків ОСОБА_1 ; паспорт ОСОБА_1 ;паспорт ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 .

Законом чітко визначено, що необхідність звільнення військовослужбовця для здійснення постійного стороннього догляду повинна бути зумовлена саме відсутністю інших осіб здійснювати такий догляд, оскільки у разі відсутності інших осіб у особи військовослужбовця, який проходить дійсну військову службу немає інших альтернативних заходів та способів щодо здійснення такого догляду іншою особою (відсутні інші родичі, які мають можливість виконувати такий догляд), окрім як звільнитися та виконувати заходи по догляду за особою, яка потребує такий догляд.

В свою чергу, в даній справі долучені документи, які не підтверджують відсутність у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Висновок лікарсько-консультативної комісії від 01.08.2023 № 177 підтверджує необхідність здійснення постійного стороннього догляду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідоцтво про народження від 12.10.1982 серії НОМЕР_3 підтверджує спорідненість з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Акт про фактичне місце не проживання від 29.11.2023 №575 підтверджує, що у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ще син ОСОБА_3 , 1984 року народження, який зареєстрований за однією адресою, в тому числі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але за свідченням свідків наразі не проживає.

Висновок лікарсько-консультативної комісії від 01.08.2023 №182 підтверджує можливість здійснення постійного стороннього догляду позивачем.

Висновок №192 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Представником позивача 01.02.2024 надіслано до суду відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 08.01.2024 позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 15.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін; призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01.02.2024 об 11 год 00 хв.

Ухвалами суду від 16.01.2024 та від 26.01.2024 вирішено судові засідання в адміністративній справі № 360/19/24, призначене на 01.02.2024 об 11 год 00 хв, провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні представники сторін приймали участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов та надала пояснення, аналогічні тим, що викладено у позові. Наголосила, що позивач не повинен доводити відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за його хворою матір`ю.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, зазначила, що наданими медичними документами не підтверджено необхідність звільнення позивача за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII. Крім того зазначила, що необхідність звільнення військовослужбовця для здійснення постійного стороннього догляду повинна бути зумовлена саме відсутністю інших осіб здійснювати такий догляд, оскільки у разі відсутності інших осіб у особи військовослужбовця, який проходить дійсну військову службу немає інших альтернативних заходів та способів щодо здійснення такого догляду іншою особою (відсутні інші родичі, які мають можливість виконувати такий догляд), окрім як звільнитися та виконувати заходи по догляду за особою, яка потребує такий догляд. Просила у позові відмовити повністю.

Учасники процесу надавали до суду процесуальні документи та докази у справі через систему «Електронний суд» у зв`язку з чим справа у паперовому виді судом не формувалась, докази досліджувались в електронному виді.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) проходить службу у Державній прикордонній службі України.

Позивач призваний на військову за призовом під час мобілізації, на особливий період та прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_5 прикордонного загону (м. Львів), згідно наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі начальника загону) від 20.11.2023 № 758-ОС «Про особовий склад» зарахований у розпорядження начальника загону.

Наказом начальника загону від 23.11.2023 № 769-ОС «Про особовий склад» позивача призначено на посаду техніка-водія групи зв`язку третього відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування.

04.12.2023 позивач подав відповідачу рапорт про звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю в нього сімейної обставини як необхідність здійснення постійного догляду за його матір`ю. До рапорту додано документи: нотаріально засвідчені копії паспорта ОСОБА_1 , картки платника податків ОСОБА_1 , паспорта матері ОСОБА_2 , висновку ЛКК № 177 від 01.08.2023, висновку № 192 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 10.08.2023, свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , висновку ЛКК №182 від 08.08.2023; витяг з Реєстру територіальної громади ОСОБА_2 від 20.11.2023; витяг з Реєстру територіальної громади ОСОБА_1 від 04.12.2023; акт про фактичне місце не проживання №575 від 29.11.2023.

Свідоцтво про народження від 12.10.1982 серії НОМЕР_3 підтверджує спорідненість позивача з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Вишгородським РВ УМВС України в Київській області 06.06.2000, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На 8 сторінці паспорту в розділі особливі відмітки вказано 1. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Висновком лікарсько-консультативної комісії від 01.08.2023 № 177 встановлено необхідність здійснення постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 , 1961 року народження, за станом здоров`я.

Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 08.08.2023 №182 позивач за станом здоров`я може здійснювати догляд за ОСОБА_2 , 1961 року народження.

Висновком № 192 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Відповідно до акту про фактичне місце не проживання від 29.11.2023 №575 виданий Димерською селищною радою Вишгородського району Київської області, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проте син ОСОБА_3 , 1984 року народження, який зареєстрований за вказаною адресою за свідченням свідків не проживає.

Згідно з витягами з реєстру територіальної громади № 2023/009512372 від 20.11.2023 та № 2023/009924710 від 04.12.2023 позивач та його мати проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 21.12.2023 № 08/37600/23-Вн відповідач повідомив позивача про розгляд рапорту з документами та у його задоволені відмовлено, оскільки необхідність здійснення постійного догляду не доведена.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі -Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XIIвійськова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (…)

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.

Частиною четвертоюстатті 26 Закону № 2232-XII визначені підстави звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертоїстатті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Кабінетом Міністрів України 12 червня 2013 року винесено постанову № 413, якоюзатверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі - Перелік).

Відповідно до Переліку військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Отже, як Закон № 2232-XII, так і Перелік пов`язують право військовослужбовців на звільнення з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу з настанням певних обставин та визначають, органи та документи, якими повинні бути підтверджені ці обставини.

Таким чином для правильного вирішення справи необхідно дослідити повноваження медико-соціальної експертної комісії та лікарсько-консультативної комісії.

Згідно з пунктом 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317(далі - Положення про МСЕК) це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

На підставі підпункту 1 пункту 11 Положення про МСЕК міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Між тим, відповідно до пункту 1 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою КМУ від 21 листопада 2013 року № 917 (далі - Положення про ЛКК) це Положення визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.

Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що для звільнення за п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII військовослужбовець повинен підтвердити необхідність здійснення постійного догляду за хворими дружиною (чоловіком), батьками відповідним висновком медико-соціальної експертної комісії, а необхідність здійснення постійного догляду за хворою дитиною - висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як свідчать матеріали справи, позивачем до рапорту про звільнення з військової служби відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII додано висновок лікарсько-консультативної комісії від 01.08.2023 № 177, відповідно до якого ОСОБА_2 , мати позивача, потребує постійного стороннього догляду, не здатна до самообслуговування.

При цьому у вказаному висновку ЛКК зазначено діагноз ОСОБА_2 : S14.0 забій та набряк шийного відділу спинного мозку. Забій шийно-грудного відділу хребта. Ротаторний підвивих С1 хребця. Екструзіїзм м/дисків С3-С4, С5-С6, С6-С7 з вираженим больовим синдромом, м`язово-тонічним синдромом, ознаками спондилоартрозу. S06.00 Струс головного мозку.

Тобто, хворобливий стан ОСОБА_2 пов`язаний з отриманням травми без встановлення інвалідності, однак тривалість реабілітаційного періоду та потреби у сторонньому догляді у висновку ЛКК не вказано.

Висновок ЛКК № 177 відносно ОСОБА_2 датовано 01.08.2023, а з рапортом про звільнення з військової служби за п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XIIпозивач звернувся 04.12.2023, тобто через чотири місяці після складання висновку ЛКК.

Відсутність посилання у висновку ЛКК від 01.08.2023 № 177 на те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду безстроково свідчить про строковість такого діагнозу та, відповідно, строковість реабілітаційного періоду, строковість потреби у сторонньому догляді. Однак такий строк у висновку ЛКК не зазначено.

Щодо висновку № 192 від 10.08.2023 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, у якому вказано, що він дійсний до 10.08.2024, суд зазначає, що вказаний висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

Тобто, висновок № 192 від 10.08.2023 не є належним документом для підтвердження права військовослужбовця для звільнення за п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-XII.

З урахуванням положень Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про лікарсько-консультативну комісію, суд дійшов висновку, що позивач, для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за хворим батьком, мав долучити до рапорту про звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч.4 ст. 26 Закону № 2232-XII висновок МСЕК, який є належним підтверджуючим документом постійного стороннього догляду за хворою матір`ю.

Суд зазначає, що листом від 21.12.2023 начальник ІНФОРМАЦІЯ_9 полковника ОСОБА_6 повідомив позивача про відмову у задоволенні рапорту на звільнення у зв`язку з тим, що «необхідність» здійснення постійного догляду не доведена,а тому умов та можливостей для звільнення з військової служби за сімейними обставинами не має.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем при зверненні до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII не надано належне підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, а саме відповідний медичний висновок МСЕК, що обумовлює відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо посилання представника позивача на те, що відповідач діяв неправомірно відмовляючи у задоволенні рапорту позивача про звільнення через недоведеність відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за матір`ю позивача суд зазначає таке.

У листі від 21.12.2023 відповідач дійсно вказує на ненадання документів про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за хворою особою, однак, відмова у задоволенні рапорту обумовлена тим, що «необхідність» здійснення постійного догляду не доведена.

З урахуванням того, що позивач надав лише висновок ЛКК, а не відповідний медичний висновок МСЕК про необхідність стороннього догляду за хворою матір`ю, тобто, не надав належних документів, суд погоджується з правомірністю дій відповідача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваних рішень, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у вигляді судового збору за подання цього позову у розмірі 968,96 грн покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог адвоката Білої Уляни Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 до 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні діївідмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано судом 05лютого 2024 року.

Суддя Т.В. Смішлива