Справа № 285/7881/23
Суддя: Помогаєв А. В.
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/7881/23

провадження у справі №2-а/0285/27/24

01 лютого 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі судді Помогаєва А.В.,

за участі секретаря Ковальчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Звягельського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про скасування постанови,-

встановив:

26.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить скасувати постанову Звягельського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 18.12.2023 року №243 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210 КупАП та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 18.12.2023 вищезазначеною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн. Постанову позивач вважає незаконною, оскільки викладені в ній обставини, на його думку, не відповідають дійсності. Позивач не вчиняв правопорушення, оскільки не отримував повістку про виклик до Звягельського РТЦК та СП. Протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням визначених Законом строків особою, яка не мала таких повноважень. Застосована відповідачем редакція ч. 2 ст. 210-1 КУпАП є нелегітимною, оскільки зміни до даної норми внесено неналежним Законом.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити. Посилався на правомірність оскаржуваної постанови.

Сторони в судове засідання не з`явились. Просили справу розглядати у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 2 ч.1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до визначення ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Отже, 23.11.2023 (дата вчинення правопорушення) діяв особливий період.

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Крім того, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу " здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у Звягельському РТЦК та СП з 08.10.1999, що підтверджуються записами у алфавітній книзі та обліковій картці військовозобов`язаного ОСОБА_1 згідно відомостей з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Крім того, позивач долучив до позовної заяви копію свого тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 (видане замість військового квитка), де зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнятий на облік запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 (реорганізовано у Звягельський РТЦК та СП) ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно копії розписки, долученої до позовної заяви, 22.11.2023 ОСОБА_1 було вручено повістку про виклик до Звягельського РТЦК та СП на 09 год. 23.11.2023 (а.с. 11)

У тексті позовної заяви позивач визнає факт оформлення такої повістки у його присутності, проте заперечує її отримання, посилаючись на свою відмову, висловлену в усній формі особі, яка намагалась вручити повістку.

Розписка про вручення повістки містить підпис, особисте внесення якого заперечується позивачем.

З`ясування справжності підпису позивача у розписці виходить за межі предмету доказування в даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

На підставі вищевикладеного, суд, з урахуванням пояснень позивача, викладених у позовній заяві, дійшов висновку про доведеність факту події оформлення 22.11.2023 у присутності позивача повістки про виклик до Звягельського РТЦК та СП на 09 год. 23.11.2023.

Відмова ОСОБА_1 від отримання повістки, на що він посилається у позовній заяві, не впливає на правомірність процедури вручення такої повістки, оскільки з моменту оголошення її змісту позивач дізнався про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

13.12.2023 офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 майором ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, з якого вбачається, що 22.11.2023 ОСОБА_1 отримав повістку про виклик до Звягельського РТЦК та СП на 09 год. 00 хв. 23.11.2023 та не з`явився за викликом.

Суд визнає необгрунтованими посилання позивача на порушення посадовою особою відповідача чинного законодавства під час складання зазначеного протокола про адміністративне правопорушення.

Вимога ч. 2 ст. 254 КУпАП щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, дотримана посадовою особою відповідача. Моментом виявлення ОСОБА_1 як особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, є час завершення збору інформації про обставини, що свідчать про наявність складу адміністративного правопорушення. Зокрема, посадова особа не могла дійти висновку про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення до моменту отримання від нього пояснень про причини неявки за повісткою.

Разом з тим, суд зазначає, що обставини складання протоколу про адміністративне правопорушення та його зміст не мають істотного значення для оцінки правомірності оскаржуваної постанови, як рішення суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що тимчасово виконуючий обов`язки начальника Звягельського РТЦК та СП підполковник Оліярник М.М. 18.12.2023 розглянув справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 та виніс постанову №243, якою наклав на останнього стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Справа про адміністративне правопорушення розглянута уповноваженою посадовою особою.

Висновок щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 є обгрунтованим, оскільки відповідає обставинам справи. Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження існування поважних причин його неявки за викликом до Звягельського РТЦК та СП.

Стягнення накладено у межах санкції ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Посилання позивача на "нелегітимність" змін до тексту чинної редакції зазначеної норми КУпАП є помилковим.

Особливості порядку внесення змін до законодавства України про адміністративні правопорушення, встановлені ч. 4 ст. 2 КУпАП та передбачають обов`язок законодавця вносити такі зміни у формі нормативно-правових актів, що мають рівень закону.

Разом з тим, хибним є висновок позивача про те, що такі нормативно-правові акти у формі закону в своїй назві обов`язково мають містити словосполучення "про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення".

Саме легітимна форма нормативно-правового акту як закону, що вносить зміни до даного Кодексу, має значення для вирішення питання про дотримання процедури внесення таких змін.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно застосовано положення ч. 2 ст. 210-1 КУпАП у редакції Законц України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку" від 30 березня 2021 року № 1357-IX.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлено ст. 286 КАС України.

Повноваження адміністративного суду в справах даної категорії визначено ч. 3 ст. 286 КАС України наступним чином:

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є законною та обгрунтованою, підстави для її скасування або зміни відсутні. Позовна заява не підлягає задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір". За таких обставин, витрати зі сплати судового збору підлягають компенсації за рахунок державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-76, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо скаргу не було подано. У випадку оскарження - з моменту проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Помогаєв