Справа № 160/30025/23
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Національної гвардії України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про відмову ОСОБА_1 у встановленні статусу члена сім`ї загиблого, оформлене листом №40/17/11-6338 від 24.08.2023;
- визнати за ОСОБА_1 соціально-правовий статус щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї (сестрі) загиблого військовослужбовця сержанта з матеріального забезпечення 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення сержанта ОСОБА_2 (Г-135082), померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України надіслати до Головного управління Національної гвардії України заяву від 31.07.2023 з документами для призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформленим листом №40/17/11-6338 від 24.08.2023, позивачу відмовлено у визнанні статусу члена сім`ї загиблого для подальшого призначення та отримання одноразової грошової допомоги, яка є рідною сестрою загиблого військовослужбовця сержанта з матеріального забезпечення 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення сержанта ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважаючи, що позивачу як сестрі загиблого потрібно надати підтвердження, що вона перебувала на обліку в Пенсійному фонді України та отримувала/отримує пенсію в разі втрати годувальника, наголошуючи на тому, що позивач, не є особою, на яку поширюються ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказану відмову позивач вважає протиправною.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Роз`яснено третій особі про необхідність подати до суду пояснення до позову або відзиву дотримуючись вимог ст.ст. 162, 165 КАС України - у десятиденний строк з дня отримання позову або відзиву, у разі його подання відповідачем.
Відповідач ухвалу від 04.12.2023 та адміністративний позов з додатками отримав 19.12.2023, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Третя особа ухвалу від 04.12.2023 та адміністративний позов з додатками отримала засобами підсистеми «Електронний суд» 06.12.2023 та 16.11.2023 відповідно, проте, правом на надання пояснень до позову не скористалась.
Позивачем 30.01.2024 подано до суду заяву про уточнення та доповнення позовних вимог у якій остання просила прийняти та долучити до матеріалів справи уточнені позовні вимоги (з доповненнями) від 26.01.2024 та розглядати справу з урахуванням наданих уточнень.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сестрою загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вказане підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 № НОМЕР_2 від 31.05.2023, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 14.03.2023 щодо ОСОБА_2 , свідоцтвом про шлюб укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 від 14.01.1984.
Так, наказом командира військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України № 45 від 28.02.2022 сержанта запасу ОСОБА_2 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період з Дніпропетровського РТЦК та СП Дніпропетровської області та призначеного на посаду стрільця 2-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) ВОС (100915П), зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України та на всі види забезпечення з 28.02.2022.
Згідно з наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 41 дск від 04.02.2023, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення сержанта ОСОБА_2 ( НОМЕР_5 ), який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період із військової частини НОМЕР_4 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) та зарахований наказом командувача Національної гвардії України від 01.02.2023 №23 о/с у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, з 04.02.2023.
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України №1433 від 13.04.2023, сержант ОСОБА_2 в період з 08.02.2023 по 03.03.2023 дійсно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Харківській та Донецькій областях.
Так, 03.03.2023 о 18 год 45 хв під час виконання бойового завдання на вогневій позиції «Море» на Північно-Східній околиці м. Бахмут, Бахмутського району Донецької області сержант ОСОБА_2 потрапив під мінометний обстріл противника, внаслідок чого отримав вибухові травми несумісні з життям. Наслідки нещасного випадку: смерть, сукупна травма тіла, вибухова травма, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 07.03.2023 №12-17/146-ОКП/23, виданим КЗОЗ «Харківське обласне бюро СМЕ» у м. Харків.
Вказане також підтверджується витягом з послужного списку (особистий номер Г-135082), довідкою про перебування на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період від 03.05.2023 № 2146 у період з 04.02.2023 по 03.03.2023, актом про нещасний випадок № 566/23 від 26.06.2023, актом розслідування нещасного випадку, сповіщенням про смерть (загибель) від 06.03.2023 № 114, постановою медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області» № 105 від 12.07.2023, свідоцтвом про смерть від 13.03.2023 серія НОМЕР_6 .
Наказом т.в.о. командира командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 117дск від 10.04.2023 виключено зі списків особового складу військової частини сержанта з матеріального забезпечення 2-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення сержанта ОСОБА_2 (Г-135082), у зв`язку із загибеллю, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок сукупної травми тіла, вибухової травми.
Батько загиблого ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_7 від 10.10.1992, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Мати загиблого ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_8 від 03.07.2023, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
З метою нарахування та виплати, передбаченої Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», одноразової грошової допомоги, як рідній сестрі загиблого військовослужбовця, позивач звернулась до командира військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою до якої долучила наступні документи:
- копію постанови медичної (військово-лікарської) комісії № 105 від 12.07.2023;
- копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 14.03.2023 щодо ОСОБА_2 ;
- копію свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 від 13.03.2023 № НОМЕР_9 ;
- копію паспорта від 17.05.2007 та РНОКПП від 15.09.2017;
- копію довідки від 03.05.2023 № 2146;
- копію сповіщення про смерть (загибель) від 06.03.2023 № 114;
- копію витягу з наказу (по стройовій частині) від 10.04.2023 № 117дск;
- копію витягу з послужного списку;
- копію грошового атестату;
- копію довідки від 18.07.2023 № 694;
- копію акту обстеження матеріально-побутових умов № 62 від 24.07.2023;
- копію свідоцтва про народження/переклад ОСОБА_1 від 31.05.2023 №8632284;
- копію свідоцтва про народження/переклад ОСОБА_3 ;
- копію свідоцтва про смерть/переклад ОСОБА_4 НОМЕР_7 від 10.10.1992;
- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 НОМЕР_8 від 03.07.2023;
- копію довідки ПАТ «НАСК «Оранта» від 05.04.023 № 0490-06-30/228;
- копію довідки з банку;
- копію витягу про несудимість ВР-001297942;
- заяви на обробку персональних даних від 31.07.2023.
Листом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 № 40/17/11-6338 від 24.08.2023, надано відповідь на звернення позивача, у якій повідомлено, що згідно ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
У листі також зазначено про необхідність надати підтвердження того, що позивач перебувала на обліку в Пенсійному фонді України та отримувала/отримує пенсію в разі втрати годувальника.
Також просив додати до нового пакету наступні документи, а саме завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 .
Не погоджуючись з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 9 ст. ст. 16-3 вказаного Закону передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі Постанова № 168), установити, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;
в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.
Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;
г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;
д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Отже, з аналізу вищевказаних норм суд дійшов висновку, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 Постанови №168, мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). При цьому утриманцями є особи - члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Як встановлено судом, позивач є сестрою загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .
При зверненні до військової частини НОМЕР_1 із заявою про отримання одноразової грошової допомоги доказів перебування позивача на утриманні загиблого (на підтвердження наявності права на пенсію у разі втрати годувальника згідно Закону № 2262-XII) заявником не долучено.
Матеріали справи відповідних доказів також не містять.
Щодо порядку виплати одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в Національній гвардії України.
Так, позивач проходив військову службу в Національній гвардії України.
Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в Національній гвардії України визначено наказом МВС України від 09.08.2022 № 484 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, установленої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в Національній гвардії України» (далі Порядок № 484).
Відповідно до п. 1 Порядку № 484, цей Порядок та умови визначають виплату одноразової грошової допомоги (далі - ОГД), установленої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у разі загибелі внаслідок збройної агресії під час дії воєнного стану військовослужбовців Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), а також тих, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого в період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Пунктом 2 Порядку № 484 визначено, що особи, які відповідно до статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мають право на отримання одноразової грошової допомоги, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору (далі - отримувачі), звертаються до органу військового управління оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, з`єднання, військової частини, вищого військового навчального закладу, навчальної військової частини (центру), бази, закладу охорони здоров`я, установи Національної гвардії України (далі - уповноважений орган) за останнім місцем проходження військової служби загиблого (померлого) військовослужбовця або іншого уповноваженого органу Національної гвардії України, визначеного командувачем Національної гвардії України, на який буде покладено функції щодо призначення та виплати ОГД, та подають такі документи:
заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого військовослужбовця під час дії воєнного стану, які мають право на отримання допомоги, а в разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;
витяг із наказу про виключення загиблого військовослужбовця під час дії воєнного стану зі списків особового складу уповноваженого органу;
витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця.
До заяви додаються завірені копії:
документів, що свідчать про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, зокрема про те, що загибель (смерть) не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю, або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);
свідоцтва про смерть військовослужбовця;
постанови військово-лікарської комісії про встановлення причинного зв`язку загибелі або отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), що спричинило смерть військовослужбовця;
свідоцтва про народження військовослужбовця - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого;
свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові);
свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині;
документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу членів сім`ї військовослужбовця (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), та довідки про реєстрацію місця проживання (перебування) (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання (перебування) до таких документів не внесені);
документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідно до закону);
рішення місцевої державної адміністрації, виконавчого органу місцевої ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця);

рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні).

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати ОГД отримувачі, яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органу документи, визначені цим пунктом, та копію відповідного рішення суду.

Згідно з п.п. 5-7 Порядку № 484, керівник уповноваженого органу в 10-денний строк із дня реєстрації всіх документів подає головному органу військового управління Національної гвардії України (далі - Головне управління НГУ) висновок щодо можливості виплати ОГД членам сім`ї, батькам та утриманцям військовослужбовця, до якого обов`язково додаються документи, визначені пунктом 2 цих Порядку та умов.

Якщо отримувач не подав (не надіслав) документи, визначені пунктом 2 цих Порядку та умов, керівник уповноваженого органу інформує про це отримувача.

Головне управління НГУ після надходження документів, визначених пунктом 2 цих Порядку та умов, приймає рішення про призначення ОГД або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає таке рішення разом із документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату ОГД особам, які звернулися по неї, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення отримувача з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Після прийняття рішення про призначення ОГД Головне управління НГУ (за наявності відповідних коштів державного бюджету) здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки уповноважених органів в установах Державної казначейської служби України.

ОГД виплачується на підставі наказу уповноваженого органу шляхом перерахування коштів на рахунок в установі банку державного сектору, зазначений отримувачем у заяві.

Відповідно до матеріалів справи, позивач звернулась до військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою про отримання ОГД, долучивши до неї відповідні документи.

Військова частина НОМЕР_1 (уповноважений орган), встановивши ненадання заявником усіх необхідних документів, визначених пунктом 2 Порядку № 484, з урахуванням абз. 2 п. 5 Порядку № 484 проінформував про це отримувача, а саме у наданій т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 відповіді (лист від 24.08.2023) зазначив про необхідність надання документів на підтвердження перебування заявника на обліку в Пенсійному фонді України та отримання пенсії в разі втрати годувальника, а також копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 .

Так, відповідно до Порядку № 484, рішення про призначення ОГД або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання приймає Головне управління НГУ за результатами розгляду поданого уповноваженим органом висновку.

Суд наголошує, що відповідачем листом від 24.08.2023, який оскаржується в цій справі, позивачу надано проміжну відповідь щодо необхідності надання додаткових документів для подальшого складання ним висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги та подання його Головному управлінню НГУ для вирішення останнім питання щодо призначення/відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

Отже, уповноважений орган військова частина НОМЕР_1 , здійснює лише перевірку подання заявником усіх необхідних документів визначених Порядком № 484, проте, не здійснює розгляд документів по суті щодо виплати одноразової грошової допомоги, а тому не є органом, якому надано право вирішувати питання про виплату одноразової грошової допомоги.

Суд зауважує, що надавши проміжну відповідь від 24.08.2023 військова частина лише вжила заходів з метою отримання повного переліку документів, необхідних для складання висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги та відповідно рішення про відмову у її призначенні не приймала.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є саме наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд здійснює відновлення саме порушеного права особи, а не захист від можливих порушень її прав у майбутньому.

Порушення права має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача щодо визнання протиправним рішення військової частини НОМЕР_1 , оформленого листом № 40/17/11-6338 від 24.08.2023, необгрунтованою, оскільки відповідачем рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги не приймалось, адже такі повноваження Порядком № 484 віднесено до Головного управління НГУ.

З огляду на викладене, така вимога позивача задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про визнання за нею соціально-правового статусу щодо призначення та виплати ОГД, як члену сім`ї (сестрі) загиблого військовослужбовця, відповідно до п. 2 Постанови № 168 суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, ефективний захист прав є метою адміністративного судочинства. З огляду на це, вирішуючи кожен спір, адміністративні суди, з урахуванням вимог позовної заяви та позиції сторін, повинні застосовувати такі способи захисту, які будуть ефективними на практиці.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі « Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), п. 95).

Конституційний Суд України у Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Подібний правовий підхід щодо вибору ефективного способу захисту застосовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 9 листопада 2018 року у справі № 263/15749/16-а, від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а, від 22 березня 2019 року у справі №815/6832/15, від 1 жовтня 2019 року у справі №826/3943/16, від 31 березня 2020 року у справі №826/14837/16, від 15 червня 2021 року у справі № 200/12944/19-а, від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19, від 8 лютого 2022 року у справі №160/6762/21.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом «визнання соціально правового статусу» не передбачений адміністративним процесуальним законодавством, тобто є неналежним. В контексті даних правовідносин, визнання за особою позивачем певного "соціально-правового статусу" не визначить для неї набуття права на отримання одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, іншого більш ефективного способу захисту прав позивача з урахуванням встановлених судом обставин, природи спірних правовідносин, а також встановлення необгрунтованості вимог щодо визнання протиправним рішення відповідача, з огляду на відсутність відмови Головного управління НГУ щодо виплати ОГД, суд не вбачає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначила, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру суд зазначає, що вони є похідними від основної щодо визнання протиправним рішення відповідача, а тому суд також відмовляє у їх задоволенні.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 139, 241, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 ), за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Головного управління Національної гвардії України () про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 01.02.2023.

Суддя Н.Є. Калугіна