Справа № 200/6764/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року Справа№200/6764/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що станом на теперішній час перебуває на службі у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Донецькій області на посаді контролера II категорії 1 відділення 2 взводу охорони 1 підрозділу охорони. Позивач зазначив, що співробітники Служби судової охорони патрулюють населенні пункти, охороняють державні об`єкти критичної інфраструктури. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану, зокрема співробітникам Служби судової охорони виплачується додаткова винагорода. Позивач зауважив, що починаючи з 24.02.2022 та по сьогоднішній день він проходить службу та виконує завдання, покладені на Службу судової охорони на території Донецької області, яка згідно наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення бойових дій» та наказів про внесення змін до нього» входить до району ведення воєнних (бойових) дій. Позивач закцентував свою увагу на тому, що не зважаючи на вищевказані обставини додаткова винагорода, що передбачена постановою КМУ №168, протягом проходження ним служби та станом на день подання позову, йому не виплачувалась. Позивач зазначив, що 02.11.2023 з метою отримання матеріалів для підготовки позовної заяви він направив до відповідача рапорт на отримання відповідної інформації та своїм листом, відповідач повідомив його, що Територіальним управлінням, з метою запобігання порушенням Бюджетного законодавства, накази про виплату додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ №168 не видавались та додаткова винагорода позивачу не нараховувалась, та не виплачувалась через те, що Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів, включила в кошторис Служби судової охорони, а в подальшому не виділила кошти Службі судової охорони для виплати додаткової винагороди, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволив здійснити таку виплату та в свою чергу перерахувати такі кошти до територіальних управлінь для виплати за призначенням. Позивач при вищевикладених обставинах вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 в розмірі 30 000 гривень, щомісячно, за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.11.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновлений пропущений строк звернення із цим позовом до адміністративного суду. Звільнено позивача від сплати судового збору. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача наступні докази: копії розрахунків потреб в коштах, що були направлені до Центрального органу управління Служби судової охорони; накази Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області за період з лютого 2022 року по січень 2023 року про виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінетом Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, (якщо такі видавалися), розрахунок грошового забезпечення позивача з лютого 2022 року по січень 2023 року. Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду відзиву на позовну заяву.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином: відповідач має зареєстрований кабінет електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка де в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено - 01.12.2023; позивач - шляхом надіслання копії ухвали про відкриття на його електронну скриньку, зазначену ним у його позовній заяві - ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до картки обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 12.12.2023 №200/6764/23.

Станом на дату розгляду зазначеної справи, відзиву та витребуваних судом доказів відповідно до ухвали суду про відкриття провадження по справі №200/6764/23 від 29.11.2023 до суду не надходили.

Відповідно до приписів ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, а також відсутність відзиву від відповідача, суд дійшов висновку розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_2 виданим Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області є громадянином України. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення учасника бойових дій виданого Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області від 17.01.2017 року серії НОМЕР_3 .

Відповідач: Територіальне управління Служби судової охорони в Донецькій області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Відповідно до наявного в матеріалах справи копії посвідчення позивача серії НОМЕР_4 від 22.03.2023 він займає посаду контролера ІІ категорії 1 відділення 2 взводу охорони 1 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області. Відповідно до п.6 даного посвідчення позивач має спеціальне звання сержант Служби, яке було присвоєно йому наказом ТУ ССО у Донецькій області від 10 серпня 2020 року №65о/с.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, позивачем на адресу Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області (далі - відповідач) був скерований рапорт про надання документів для звернення до суду з даним адміністративним позовом, зокрема: копії наказів виданих на виконання постанови КМУ №168 від 28.02.2022 про нарахування та виплату йому додаткової винагороди; довідку розрахунок про нарахування та виплату цієї винагороди; довідку щодо несення ним служби у спірний період, а саме з 24.02.2022 по 20.01.2023 року.

Відповідно до наявної відповіді відповідача від 02.11.2023 №36.06-340 на рапорт позивача, в якому зазначено наступне, що виплата грошового забезпечення співробітникам Служби виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби. Для видання наказу про виплату співробітникам Служби додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби або територіального управління Служби за фондом оплати праці співробітників відповідних бюджетних асигнувань на її виплату. Відповідно до статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Служба є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Фінансування Служби здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом третім частини третьої статті 148 цього Закону визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Служби здійснює Державна судова адміністрація України. Пунктами 3 і 4 частини 5 статті 22 Бюджетного кодексу України визначено, що Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань, а також затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством. Згідно зі статтею 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов`язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов`язань, у судовому порядку. Згідно зі статтею 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах. Натомість у затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби на 2022-2023 рік та відповідно, кошторисах територіальних управлінь Служби видатки на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, не передбачалися та не затверджувалися, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволив здійснити таку виплату. Службою ведеться відповідна робота щодо отримання з державного бюджету додаткових асигнувань для виплати співробітникам Служби зазначеної додаткової винагороди. Такі накази можуть видаватись виключно після надходження відповідних асигнувань.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати вищезазначеної доплати у розмірі 30 000 грн. до грошового забезпечення, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 165 Закону №1402-VIII, грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі - Порядок №384).

За змістом пунктів 4-7 Порядку №384, грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги).

Відповідно до пунктів 8 і 10 Порядку №384, грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, … (далі за переліком) співробітникам Служби судової охорони, … виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

У пункті 5 цієї постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою КМУ від 20 січня 2023 року № 43 «Про внесення змін до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168» співробітників Служби судової охорони виключено з переліку осіб, яким передбачена виплата додаткової винагороди.

Отже, з 24 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень, яка підлягає їм виплаті в порядку та на умовах, визначених ДСА України.

Наказом ДСА України від 31.10.2022 №396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі - Порядок №396).

Згідно з пунктом 3 Порядку №396, додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 як співробітнику ТУ ССО у Донецькій області вказаної додаткової винагороди з мотивів відсутності необхідних бюджетних асигнувань та охоплюють період з 24 лютого 2022 року по 20.01.2023 - дату внесення змін до Постанови КМУ № 168.

Верховний Суд КАС розглянув 06.04.2023 року зразкову справу №260/3564/22 та прийняв рішення про задоволення позовних вимог позивача у аналогічній справі і зазначив, що відмова ТУ ССО у виплаті позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових його грошового забезпечення з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа «Кечко проти України», заява №63134/00, рішення від 08 листопада 2005 року).

Великою Палатою Верховного суду, розглядаючи апеляційну скаргу на вказану постанову залишила її без змін та у Постанові від 21.09.2023 року зазначила, що визнає необґрунтованими посилання Територіального управління на те, що в затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідному кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168, не передбачались та не затверджувались, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету. (п.62)

Відмова Територіального управління у виплаті позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення постанови КМУ № 168 є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»). (п.63)

Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007. (п.64)

Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що постановою КМУ № 793 внесені, зокрема, такі зміни до постанови КМУ № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30 000 гривень щомісячно», але це не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила (п.75,76 постанови), що з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру додаткової винагороди позивачу слід застосовувати норми постанов КМУ, а не Порядку № 396, який прийнятий на виконання відповідних постанов, проте суперечить їм у відповідній частині. Системний аналіз пункту 2-1 постанови КМУ № 168 (у редакції постанови КМУ № 793) свідчить, що наявність у ДСА України права встановлювати «порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги» не є тотожним праву встановлювати «розміри додаткових винагород».

Оскільки пунктом 4 Порядку № 396 передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

Ураховуючи викладене, суд вважає що Територіальне управління є належним відповідачем у справі за пред`явленим позовом, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах щодо виплати позивачу додаткової винагороди.

Невиплату зазначеної додаткової винагороди за вказаний судом період ТУ ССО у Донецькій області не спростовує, що на думку суду є доведеним, а враховуючи вищенаведені обґрунтування та правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у Постанові від 21.09.2023 року у аналогічній зразковій справі №260/3564/22 суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд враховує те, що для забезпечення реалізації вимог постанови КМУ №168 обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування додаткової щомісячної винагороди, що є предметом спору у цій справі, оскільки держава не може односторонньо відмовитися від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, та з огляду на висновок Верховного Суду у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 про те, що співробітник Служби судової охорони має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому Постановою №168 у первинній редакції, за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця, суд у цій справі вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області щодо не нарахування та невиплати на користь позивача додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 в розмірі 30 000 грн. щомісячно за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023 та як похідна вимога, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168, в розмірі 30000 грн. щомісячно, за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Такий спосіб захисту порушених прав позивача є належним, ефективним та достатнім для їх відновлення і повністю узгоджується із тим, що, застосований Верховним Судом у справі №260/3564/22.

Згідно ч.1,2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 29.11.2023 позивач був звільнений від сплати судового збору, таким чином підстави для розподілу судового збору в даній адміністративній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області (адреса: 84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса Ф., 43, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області () щодо не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 в розмірі 30 000 грн. щомісячно за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області () нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168, в розмірі 30000 грн. щомісячно, за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01 лютого 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець