Справа № 469/105/22
Суддя: Гапоненко Н. О.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

02.02.24 Справа № 469/105/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2024 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Гапоненко Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.,
представника позивача Дорошенко А.В.,
позивач ОСОБА_1 - не з`явився
представник відповідача ГУНП в Миколаївській області - не з`явився,
третя особа ОСОБА_2 - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа поліцейський СРПП відділення поліції №8 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області сержант поліції Михайленко Євгеній Миколайович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
встановив:
На обґрунтування своїх вимог зазначав, що у працівників поліції не було підстав для зупинки його автомобіля та перевірки документів; при розгляді справи поліцейським не було оголошено, яка справа розглядається, позивачу не були роз`яснені його права, у тому числі і право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката. У оскаржуваній постанові зазначено про порушення п.2.1.А ПДР України, однак не зазначено норму закону, який передбачає відповідальність за вказане адміністративне правопорушення, якою є ч.0 ст.15 Закону України "Про дорожній рух". У постанові не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення, посилання на які має бути у постанові.
Крім того, поліцейським не встановлено наявності складу адміністративного правопорушення, так як позивача позбавлено права керування транспортними засобами постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 06 квітня 2021 року за адміністративне правопорушення ч.1 ст.130 КУпАП. У постанові суду вказано, що строк позбавлення позивача права керування обчислюється з дня здачі або вилучення посвідчення водія. Посвідчення водія вилучено у позивача 10 січня 2021 року, про що є відмітка у протоколі про адміністративне правопорушення. Тому позивач мав законні сподівання на те, що станом на 30 січня 2022 року строк позбавлення його прав на керування транспортними засобами закінчився, тобто у нього був відсутній умисел щодо ухилення від виконання рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами.
Тому вважає, що поліцейським неправильно кваліфіковані його дії, оскільки за відсутності документів на право керування транспортним засобом його мали притягнути до адміністративної відповідальності на підставі ч.2 ст.126 КУпАП.
Позивач також зазначав, що він зі своєю сім"єю їздив до бабусі його дружини ОСОБА_4 , керувала автомобілем дружина, яка після побачення з тяжкохворою бабусею розхвилювалась, у неї піднявся тиск, тому, за відсутності інших осіб, які вміли керувати автомобілем, позивач був змушений сісти за кермо, після чого був зупинений поліцейськими.
У судовому засіданні представник позивача Дорошенко А.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначала, що позивач, добросовісно помиляючись у тривалості строку позбавлення права керування відповідно до змісту постанови судді, у якій зазначено про обчислення такого строку з дня здачі або вилучення посвідчення водія, та знаючи про обов"язковість судових рішень і що рік з дня вилучення посвідчення вже сплинув, не мав умислу на вчинення саме того правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.
Позивач у судове засідання не з"явився, про час та місце судового засідання повідомлений.
Представник відповідача ГУНП в Миколаївській області у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений. Надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що відлік строку позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів починається з моменту фактичного позбавлення водія права керувати транспортним засобом, у данному випадку з 19 квітня 2021 року, оскільки відповідно до ч.3 ст.291 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортним засобом набирає чинності з наступного дня після закінчення строку на її оскарження, визначеного цим Кодексом, а у випадку оскарження з дня набрання законної сили рішенням за результатами такого оскарження, яке винесено за наслідками розгляду справи по суті. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року Про затвердження Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, підчас вилучення у водія водійського посвідчення на місці вчинення правопорушення йому видають тимчасовий талон, який дозволяє керувати транспортним засобом, водій не позбавляється права керування транспортним засобом. Позбавлення права керування автомобілем фактично відбувається з моменту набрання рішення суду законної сили. Крім того, відповідно до протоколу серії АЗ № 045228 від 30.01.2022 року від правової допомоги позивач відмовився; законом не визначена обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку. Тому оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення представник відповідача вважає обґрунтованою та законною.
Оскільки сторони надали суду заяви по суті справи, у яких виклали свою позицію щодо предмету позову, повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд постановив розглядати справу за відсутності осіб, що не з"явились у судове засідання.
Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з статтею 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підставі з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ПДР, за що передбачена відповідальність КУпАП.
Підстави зупинення транспортних засобів поліцейськими передбачено ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", в якій зазначено про можливість зупинки у разі, якщо водій порушив ПДР України (п.1 ч.1).
Частина 3 ст.35 вказаного Закону зобов`язує поліцейського поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Згідно з п.2 ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.
На підтвердження наявності підстав до зупинки транспортного засобу під керуванням позивача відповідачем надано копію рапорта поліцейського Михайленка Є. на ім"я начальника відділення поліції № 8 МРУП ГУНП в Миколаївській області про виявлення транспортного засобу КІА СЕРАТО, державний номер НОМЕР_1 , який мав механічні пошкодження кузова, після чого автомобіль був зупинений (а.с.40).
Представником відповідача не надано доказів та не доведено поза розумним сумнівом підстав та причин зупинки транспортного засобу під керуванням позивача.
Зазначений рапорт не має обов`язкових реквізитів службового документа, зокрема, дати його складення, а також викладу ознак несправності транспортного засобу, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом наявності підстав для зупинки транспортного засобу.
Крім того, п.2 ч.1 ст.35 Закону України "Про Національну поліцію", на який посилається відповідач, надає поліцейським право зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.
Відповідачем не обгрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами, які саме механічні пошкодження кузова, у разі їх наявності, були очевидними ознакам технічної несправності транспортного засобу.
Відповідно до п.2.4 А Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (у тому числі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії).
Разом з тим, такий обов"язок водія кореспондується з правомірними вимогами поліцейського про зупинку транспортного засобу.
Оскільки наявність підстав для зупинки транспортного засобу відповідачем не доведено, суд приходить до висновку про відсутність у цьому разі обов"язку позивача пред"явити поліцейському документи для перевірки та, відповідно, відсутність підстав для адміністративного затримання позивача.
Частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
У постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КупАП, а саме за порушення п.2.1а ПДР України
Відповідно до п.2.1а Правил дорожнього руху України, за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Тобто зазначене порушення ПДР України не передбачене диспозицією ч.4 ст.126 КУпАП.
Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача на необхідність посилання у постанові на порушення певних норм Закону України "Про дорожній рух", оскільки диспозиція ч.4 ст.126 КУпАП не є відсильною нормою, тобто не передбачає необхідності застосування правових норм, передбачених іншим нормативним актом, а встановлює адміністративну відповідальність за визначене у ній діяння.
Не вбачається таких вимог і зі ст.283 КУпАП, яка встановлює вимоги до змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Як вбачається зі змісту ч.1 ст.9 КУпАП, обов`язковою ознакою складу адміністративного правопорушення є вина у формі умислу або необережності.
Зокрема, діяння, передбачене ч. 4 ст.126 КУпАП, має бути вчинене з прямим умислом, тобто коли особа усвідомлює протиправність своїх дій.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 286935 від 10 січня 2021 року, у позивача вилучено посвідчення водія та видано йому тимчасовий дозвіл серії НОМЕР_2 (а.с.13,14).
З довідки ВПЗ ГУНП в Миколаївській області вбачається, що посвідчення водія НОМЕР_3 , видане 29 листопада 2013 року на ім`я ОСОБА_1 вилучено 10 січня 2021 року та 06 травня 2021 року за № 2454/58-2021 направлено у сервісний центр № 4841 м. Миколаїв (а.с.39).
Відповідно до Закону України № 1231-ІХ від 16 лютого 2021 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, який набрав чинності 17 березня 2021 року, КУпАП доповнено ст. 317-1 КУпАП, згідно з якою виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.
Відповідно до ч.1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Таким чином, за відсутності доказів протилежного, суд вважає доведеним, що позивач, будучи обізнаним з зазначеними положеннями Конституції України та з текстом судового рішення про початок дії строку позбавлення права керування, та не маючи юридичної освіти, яка б дозволяла більш грунтовно проаналізувати законодавство України, добросовісно помилявся щодо закінчення строку позбавлення його права керування через рік з моменту вилучення посвідчення водія, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не з моменту набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права, тобто з 19 квітня 2022 року, а тому у його діях щодо керування транспортним засобом як особою, позбавленою права керування, був відсутній умисел на вчинення таких дій.
Щодо посилання позивача про порушення його права користуватися юридичною допомогою адвоката при розгляді справи суд зазначає таке.
Згідно з ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що у протоколі серії АЗ № 045228 від 30 січня 2022 року ОСОБА_6 відмовився від надання первинної правової допомоги, що посвідчив своїм підписом (а.с.37-38), оскільки заначений протокол є протоколом про адміністративне затримання позивача та викладені у ньому відомості стосуються саме адміністративного затримання, у тому числі і відмітка про роз"яснення прав.
Суд зважає на те, що, відповідно до порядку записів у протоколі про адміністративне затримання, запис про відмову від захисника внесено після запису про звільнення ОСОБА_5 та складення постанови ( ОСОБА_5 звільнено 30 січня 2022 року о 16.40 год., постанова складена 30 січня 2022 року о 16.10 год.).
При цьому оскаржувана постанова відмітки про ознайомлення позивача з його правами, передбаченими ст.268 КУпАП, та порядком оскарження постанови не містить, що свідчить про порушення процесуальних прав позивача при складенні вказаної постанови.
Інших належних, допустимих та достатніх доказів, необхідних для вирішення справи про порушення позивачем Правил дорожнього руху України, у тому числі відеозапису поліцейського відеореєстратора, відповідачем до суду не надано.
Таким чином, враховуючи недопустимість отриманих у справі про адміністративне правопорушення доказів у зв"язку з неправомірністю дій поліцейських, що без передбачених законом підстав здійснили зупинку транспортного засобу під керуванням позивача, та недоведеність вини позивача у формі прямого умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, суд дійшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.
Позивачем також надано копію посвідчення водія на ім"я ОСОБА_4 та копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу КІА СЕРАТО, державний номер НОМЕР_1 , на ім"я ОСОБА_4 (а.с.15-16).
Разом з тим, зазначені докази самі по собі є недостатніми для висновку про існування крайньої необхідності для керування позивачем транспортним засобом у вказані у оскаржуваній постанові дату і час, а інших доказів суду не надано, тому зазначене посилання позивача є недоведеним.
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 виклала правову позицію про обов"язковість сплати судового збору у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення, який становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 496,20 грн., тому на підставі ч.ч.1, 2 ст.7 Закону України "Про судовий збір" зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв"язку із задоволенням позовних вимог.
Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч.ч.1-4 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Оскільки позов підлягає задоволенню, позивачем виконано вимоги вказаних статей та надано усі необхідні докази щодо сплати за правничу допомогу у розмірі 7443,00 грн., а саме договір про надання правничої (правової) допомоги № 3/22 від 04 лютого 2022 року, у п.2.3.1 та п.5.1 якого зазначено про сплату гонорару адвоката у розмірі та строк, окремо погоджені сторонами, у тому числі у додаткових угодах до договору, а також обгрунтування визначення розміру гонорару; ордер адвоката; додаткову угоду до договору про надання правничої (правової) допомоги № 3/22 від 04 лютого 2022 року з переліком послуг, які надаються адвокатом, акт приймання-передачі наданих послуг від 08 лютого 2022 року, квитанцію про прийняття коштів №7 від 08 лютого 2022 року (а.с.17-22), тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.
Заперечень щодо наявності підстав для стягнення таких витрат та їх розміру відповідачем не надано.
Суд також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 19-20, 25, 241-246, 286 КАС України, ст.ст.9, 251, 268, 280 КУпАП, суд -
у х в а л и в :
Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: