Справа № 160/19712/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
за участі секретаря судового засідання Поліщук О.О.
представника позивача Трофименко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 31.08.2023, просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у встановленні факту перебування неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Богуслав Богуславського району Київської області, на утриманні її брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина України, уродженця села Горбівці Глибоцького району Чернівецької області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області встановити факт перебування неповнолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки міста Богуслав Богуславського району Київської області, на утриманні її брата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця села Горбівці Глибоцького району Чернівецької області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вихованням дітей займалась самостійно. ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №124 від 13.06.2023. З початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України її син, ОСОБА_3 , був мобілізований до лав Збройних Сил України. ІНФОРМАЦІЯ_3 син помер внаслідок отриманих травм, несумісних з життям біля м.Бахмут, Донецької області. Позивач зазначає, що вона є інвалідом 3 групи по зору, працює вчителем у Криворізькій гімназії №108 Криворізької міської ради, однак заробітної плати не вистачає на утримання себе та доньки, а тому їх утриманням, її та доньки, займався син. Фінансова допомога ОСОБА_3 протягом тривалого часу була постійним і основним джерелом існування. 08.06.2023 вона в інтересах своєї доньки звернулась до відповідача із заявою про призначення ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника, ОСОБА_3 . Однак, відповідач листом від 05.07.2023 повідомив, що ОСОБА_2 немає права на призначення такої пенсії, так як таке право виникає у випадку відсутності працездатних батьків, інших годувальників. Відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. При цьому, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, сестри, які не досягнули 18 років. При цьому, сестрам право на пенсію надається в тих випадках, якщо у них немає непрацездатних батьків. Позивач вважає, що у відповідності до норм закону є непрацездатною, оскільки є інвалідом 3 групи по зору, тому не може в повній мірі утримувати доньку, так як сама перебувала на утриманні рідного сина ОСОБА_3 . Позивач не погоджується з відмовою відповідача у встановленні факту перебування неповнолітньої ОСОБА_2 на утриманні її брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим звернулась до суду з цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову, шляхом подання уточненої позовної заяви із приведенням у відповідність до положень ч.1 ст. 5 КАС України позовні вимоги, конкретизувавши дії (рішення) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з якими (яким) не погоджується, або бездіяльності, яку вважає протиправною, а також копії цієї уточненої позовної заяви відповідно до кількості осіб; засвідчених належним чином копій паспорту, ідентифікаційного коду, довідки про акту МСЕК, свідоцтв про народження дитини для долучення до позовної заяви суду.
31.08.2023 представником позивача адвокатом Трофименко М.В. подано заяву виконання ухвали суду про залишення позову без руху, долучивши засвідчені копії необхідних документів та позовну заяву, в якій уточнено позовні вимоги.
20.10.2023 (документ сформований в системі 19.10.2023) через підсистему «Електронний суд» відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій просить позовну заяву залишити без розгляду. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне. Позивач 08.06.2023 звернулась до Головного управління з питання призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 . За результатом розгляду вказаного звернення позивачці була надана відповідь, в якій наведено підстави та порядок призначення пенсії у разі втрати годувальника відповідно до статті 29 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зазначено, що для отримання пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вказані особи повинні звернутись до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військкомату) для написання заяви про призначення/перерахунку пенсії та надати перелік документів, визначений законом. Правовідносини між Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та позивачем відсутні, оскільки Головним управлінням не реалізовано управлінську функцію суб`єкта владних повноважень та не прийнято жодного рішення в розумінні Кодексу адміністративного судочинства. Таким чином, будь-які позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є такими, що заявлені передчасно.
Відповіді на відзив позивачем не надано.
Копію ухвали суду разом із судовими повістками надіслані сторонам.
30.11.2023 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшло клопотання про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 клопотання відповідача задоволено.
04.12.2023 представником позивача адвокатом Трофименко М.В. подана заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 у задоволенні заяви представника позивача адвоката Трофименко М.В. відмовлено.
08.12.2023 на електронну пошту суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Трофименко М.В. про проведення підготовчого, призначеного на 08.12.2023, без участі позивача та її представника, просила розгляд клопотання про витребування доказів здійснювати без їх участі, наполягала на його задоволенні.
У підготовчому засіданні 08.12.2023 з`явився представник відповідача, який взяв участь у засіданні в режимі відеоконференції. Позивач та її представник в підготовче засідання 08.12.2023 не з`явились.
Протокольною ухвалою без виходу до нарадчої кімнати ухвалено проведення підготовчого засідання 08.12.2023 без участі позивача та її представника.
В підготовчому засіданні 08.12.2023 заслухано доводи представника відповідача щодо поданого відзиву та розглянуто клопотання позивача про витребування доказів, а саме: витребування у Військової частини НОМЕР_1 довідки про доходи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , бойового медика 1 взводу 3 роти спеціального призначення Військової частини НОМЕР_1 за 2022 рік та 2023 рік.
Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання без видалення до нарадчої кімнати у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено, оскільки витребувані документи не стосуються предмету доказування.
У підготовчому засідання 08.12.2023 судом також з`ясовано, що відзив на позов надіслано позивачу засобами поштового зв`язку 18.10.2023, однак станом на 08.12.2023 позивач правом на подання відповіді на відзив не скористалась.
Представник відповідача зазначила, що всі наявні докази на обґрунтування відзиву було надано суду.
У підготовчому засіданні судом поставлено на розгляд питання щодо можливості закінчення підготовчого провадження. Проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті та вирішення цього питання у письмовому провадженні представник відповідача не заперечувала.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 08.01.2024 на 11:30.
11.12.2023 представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи документу, що посвідчує особу.
13.12.2023 представником позивача адвокатом Трофименко М.В. подано клопотання про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 заяву представника позивача про участь судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції задоволено.
27.12.2023 відповідачем подано клопотання про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.01.2024 клопотання відповідача задоволено.
08.01.2024 від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження повноважень представника.
У судовому засіданні 08.01.2024 позивач надали свої пояснення щодо обставин, зазначених у позовній заяві, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача взяла участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, надала свої обґрунтування щодо відзиву.
У судовому засіданні оголошено перерву до 19.01.2024.
09.01.2024 на електронну пошту суду від представника позивача адвоката Трофименко М.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи сканкопії посвідчення адвоката.
В судовому засіданні 19.01.2024 представник позивача взяла учать в режимі відеоконференції, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.
У судовому засіданні 19.01.2024 було оголошено вступну і резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 19.06.2003 Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , а також матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 19.06.2013.
Сповіщенням сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) від 05.02.2023 Четвертим відділом Обухівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомлено гр. ОСОБА_4 , що її чоловік, сержант ОСОБА_3 , бойовий медик 1 взводу 3 роти спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , відданий присязі на вірність народу України внаслідок травм несумісних з життям загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 поблизу м.Бахмут Донецької області.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер у віці 30 років в м. Бахмут, Донецька область, про що 10.02.2023 складено актовий запис № 45.
08.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення доньці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії по втраті годувальника - ОСОБА_3 , який загинув під час бойових дій в м.Бахмут, Донецька область.
До заяви були додані копії таких документів: паспорт НОМЕР_2 , виданий 19.06.2003 Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України Дніпропетровської області; свідоцтво про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_6 , видане 19.06.2013; свідоцтво про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_3 , видане 23.02.2023 ; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народженням із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_5 , видане 16.02.2023;лікарське свідоцтво про смерть №572/НЕ від 08.02.2023, видане Комунальним закладом «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради.
Позивач, вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у встановленні факту перебування ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_3 , звернулась до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Зазначені гарантії з приводу соціального забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 1-1 Закону №2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
За змістом частини першої статті 1 Закону №2262-ХІІ особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.
Відповідно до статті 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.
За змістом частини першої статті 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію (стаття 31 цього Закону).
Відповідно до частини другої статті 30 Закону №2262-ХІІ незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю.
Згідно зі статтею 37 Закону №2262-XII пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Пенсії у разі втрати годувальника ветеранам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом (стаття 39 Закону №2262-ХІІ).
За змістом статті 40 Закону №2262-ХІІ пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сім`ї померлого вважається непрацездатним (стаття 30), а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", - довічно.
Згідно до підпункту 7 пункту 4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі Порядок №3-1) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) (членам їх сімей), пенсії згідно із Законом призначаються і виплачуються головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - орган, що призначає пенсію).
Пунктом 2 розділу І Порядку №3-1 визначено що заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника подається членом сім`ї військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію згідно із Законом, якому на дату смерті не було призначено пенсію, до органів, що призначають пенсії, через уповноважений орган (структурний підрозділ). У такому самому порядку подається заява про призначення пенсії в разі втрати годувальника членом сім`ї померлого годувальника, який має право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, а також у разі відсутності в органах, що призначають пенсії, пенсійної справи померлого годувальника.
Уповноваженим органом (структурним підрозділом) заява про призначення пенсії з необхідними документами до органу, що призначає пенсію, може надсилатись поштою.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку №3-1 до заяви про призначення пенсії в разі втрати годувальника додаються такі документи:
1) подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом) (якщо пенсія померлому годувальнику органом, що призначає пенсію, не призначалась);
2) витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю/ з визнанням судом безвісно відсутнім (якщо годувальник помер (загинув) / пропав безвісти у період проходження служби) або його копія;
3) свідоцтво про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим;
4) документи, що засвідчують родинні відносини непрацездатних членів сім`ї з померлим годувальником, які передбачені пунктом 12 цього розділу;
5) документи про перебування непрацездатних членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника (крім непрацездатних дітей; непрацездатних батьків і дружини (чоловіка) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби), які передбачені пунктом 13 цього розділу;
6) документи померлого годувальника, які передбачені підпунктом 4 пункту 2 цього розділу;
7) документи, що підтверджують право на призначення пенсії незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, які передбачені підпунктами 5-7 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (для призначення пенсії непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у пункті «в» статті 30 Закону);
8) документи про обставини загибелі чи смерті годувальника внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби) (висновок військово-лікарської комісії, витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю / визнанням судом безвісно відсутнім або його копія) (для призначення пенсії непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у пункті «в» статті 30 Закону);
9) документи, що підтверджують право на встановлення надбавок, підвищень та інших доплат (за наявності), які передбачені пунктом 4 цього розділу.
Пунктом 13 розділу ІІ Порядку №3-1 визначено, що за документи про перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї приймаються:
1) відомості про проживання (разом з годувальником за однією адресою), або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт;
2) рішення суду про встановлення факту перебування непрацездатного члена сім`ї на утриманні померлого годувальника.
В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач 08.06.2023 звернулась до відповідача із заявою про призначення доньці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії по втраті годувальника - ОСОБА_3 , який загинув під час бойових дій в м.Бахмут, Донецька область, долучивши копії таких документів: паспорт; свідоцтво про народження ОСОБА_2 , свідоцтво про народження ОСОБА_3 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народженням із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України; свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , лікарське свідоцтво про смерть №572/НЕ від 08.02.2023.
Отже, фактично відповідачем відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника малолітній сестрі загиблого військовослужбовця.
Доказів оскарження вказаної відмови у призначення пенсії позивачем не надано, а матеріали справи не містять.
При цьому, позивач та її представник під час судового розгляду підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно відмовлено саме у встановленні факту перебування неповнолітньої ОСОБА_2 на утриманні її брата ОСОБА_3 .
Однак, доказів того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовлено у встановленні факту перебування неповнолітньої ОСОБА_2 на утриманні її брата ОСОБА_3 , позивачем не надано, а матеріали справи не містять.
Однак, зі змісту вказаного листа не вбачається відмови відповідача у встановленні факту перебування неповнолітньої ОСОБА_2 на утриманні її брата ОСОБА_3 .
Доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем не надано.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Щодо конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, то офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України міститься, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011.
У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Також зазначено про те, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Щодо порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес».

При цьому, з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційним Судом України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, або інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Предметом оскарження до адміністративного суду у розумінні частини першої статті 5 КАС України можуть бути рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а позовні вимоги про зобов`язання вказаного суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є способом поновлення порушених прав позивача, які мають бути похідними від основної вимоги про визнання протиправним відповідного рішення, дій чи бездіяльності відповідача.

Визначення предмета та підстав спору є правом позивача. Також, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання.

При цьому, захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.

Однак, з огляду на межі заявлених позовних вимог (предмета позову), позивачем не доведено порушення прав з боку відповідача, матеріали справи не містять доказів відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у встановленні факту перебування сестри на утримання свого брата (загиблого військовослужбовця).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного способу захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейського суду з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (до прикладу, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Оскільки судом відмовлено у задоволені позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

Зважаючи на те, що з 22.01.2024 по 30.01.2024 включно суддя Бухтіярова М.М. перебувала у відпустці, повний текст рішення суду складено першого робочого дня.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72-77, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області (, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 31.01.2024.

Суддя М.М. Бухтіярова