Справа № 755/18876/23
Суддя: Марфіна Н. В.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Стрижеуса В.А.,

представника позивача - Мещанінова А.М.,

представника відповідача - Мельника М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, -

у с т а н о в и в:

01.12.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 17.11.2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни та заборони в`їзду гр. російської федерації ОСОБА_1 в Україну строком на три роки.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 17.11.2021 року відповідачем було прийняте оскаржуване рішення щодо примусового повернення позивача до країни походження або третьої країни та заборони в`їзду позивачу в Україну на три роки до 17.11.2024 року. Оспорюване рішення мотивоване тим, що позивач порушив вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки проживає без документів на право проживання в Україні. Разом з цим, позивач вказує, що 13.02.2020 року він легально прибув до України, займався в Україні зовнішньоекономічною діяльністю та 21.10.2020 року був документований посвідкою на тимчасове проживання терміном до 19.10.2021 року. 04.10.2021 року позивачу було відмовлено в обміні посвідки на тимчасове проживання. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивачем було оскаржене рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання і рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2022 року рішення про відмову у видачі посвідки на тимчасове проживання в Україні скасоване та зобов`язано ЦМУ ДМС видати позивачу посвідку на тимчасове проживання в Україні. Постановою суду апеляційної інстанції, зазначене рішення суду першої інстанції залишене без змін. З 2021 року позивач є співзасновником ТОВ «4Глобал» разом із громадянином України з частками по 50% та статутним капіталом в розмірі 1000000,00 грн. і оспорюване рішення порушує права позивача щодо участі в управлінні товариством.

Ухвалою суду від 14.12.2023 року поновлено позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом, відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснив суду, що хоча позивач і є громадянином рф, всі події щодо правового статусу знаходження в Україні почались ще у 2021 році, крім того, він є дагестанцем і сам втік з рф, заснував в Україні бізнес, має вищу економічну освіту, є ІТ-шником та одружений на громадянці України. На переконання представника, такі особи, як позивач, потрібні Україні. Позивачу було відмовлено в обміні посвідки на тимчасове проживання, але він оскаржив таку відмову в порядку адміністративного судочинства і виграв справу. Спірне рішення відповідача мотивоване незаконністю перебування позивача в Україні, однак судові інстанції вирішили, що незаконного перебування на території України не було і зобов`язали відповідача видати посвідку на тимчасове проживання. Представник вказує, що позивач пройшов багато судових інстанції, у цей час був і карантин, і війна та вже майже 2,5 роки не може до кінця захистити свої права.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що на час ухвалення оспорюваного рішення не було рішень судів стосовно незаконності відмови у видачі посвідки і за таких умов позивач дійсно незаконно перебував на території України, а тому його було притягнуто до адміністративної відповідальності та винесено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни. На теперішній час є рішення суду про скасування відмови у видачі посвідки, але на час прийняття оскаржуваного рішення такого рішення суду не було, тож позивач нелегально знаходився в Україні.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Позивач є громадянином рф, що підтверджується копією його паспорту (а.с. 20-21).

Позивач був документований посвідкою на тимчасове проживання в Україні терміном дії з 20.10.2020 року по 19.10.2021 року. Підстава видачі посвідки - 04/14 (а.с. 22).

Зміст анкети-заяви №117141700 від 28.09.2020 року свідчить про те, що підставою видачі посвідки було - возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу) (а.с. 23).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач має на території України зареєстроване місце проживання в Подільському районі м. Києва та в Україні йому присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків (а.с. 24-25).

Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, позивач є співзасновником ТОВ «4ГЛОБАЛ» разом з громадянином України ОСОБА_2 із часткою 50% статутного капіталу, який становить 1000000,00 грн. (а.с. 35-36).

17.11.2021 року стосовно позивача складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП, згідно якого позивач порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживає в Україні без документів на право проживання в Україні (а.с. 19).

Також 17.11.2021 року відповідачем було прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За змістом вказаного рішення встановлено, що 17.11.2021 року співробітниками ДКІБ СБУ був виявлений гр. рф ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Іноземний громадянин прибув в Україну 13.02.2020 з приватною метою авіаційним транспортом. Державний кордон України перетнув через ПП «Київ(Жуляни)». 21.10.2020 іноземець був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 (орган що видав 8011) терміном дії до 19.10.2021 року. 04.10.2021 року іноземцю відмовлено в обміні посвідки та тимчасове проживання. В Україні іноземець займався зовнішньоекономічною діяльністю. До кримінальної відповідальності не притягувався. Після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав з України за особистими причинами. З метою отримання дозволу на імміграцію - не звертався. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів іноземець - не звертався. Іноземець мав можливість покинути територію України, але не захотів виїжджати. Іноземець усвідомлював, що цим самим порушує міграційне законодавство України. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України громадянин рф ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП (адміністративний протокол МКМ №008783 від 07.11.2021). Встановлені обставини, а саме: нелегальне становище, відсутність у громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підстав для подальшого перебування на території України свідчать про те, що ним порушені вимоги ст.ст. 4, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Враховуючи вищевикладене та з метою забезпечення виконання положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено: 1. Примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2. Зобов`язати його покинути територію України у термін до 28.11.2021 р.; 3. Заборонити в`їзд на територію України громадянину рф ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три роки до 17.11.2024; 4. Повідомити прокурора м. Києва про прийняте рішення. Зазначене рішення може бути оскаржено в судовому порядку (а.с. 18).

Поряд із цим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.11.2022 року у справі №320/15766/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2023 року: визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 04 жовтня 2021 року №0801 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні; зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області видати ОСОБА_1 посвідку на тимчасове проживання в Україні (а.с. 30-33).

У зазначених рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій зазначається про наступне:

- 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 із строком дії до 19 жовтня 2021 року;

- у зв`язку із закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання, позивач звернувся до ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із заявою від 24 вересня 2021 року про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі пункту 14 статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу);

- згідно з рішенням ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 04 жовтня 2021 року №0801 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі підпункту 10 пункту 61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №322 (далі по тексту - Порядок №322), відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання;

- зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на підставі підпункту 10 пункту 61 Порядку №322, яким передбачено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

- проаналізувавши наявні у справі докази, суд встановив, що позивач на момент подання заяви перебував в Україні на законних підставах та у встановленому законом порядку звернувся до відповідного міграційного органу, подавши усі необхідні документи. Відповідач вказані обставини не заперечує та не спростовує;

- у свою чергу, суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні не зазначено, які саме факти невиконання позивачем рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення виявив відповідач, а також наявність у позивача майнових зобов`язань перед державою, фізичними або юридичними особами;

- будь-яких обґрунтувань та відповідних доказів щодо підстав для відмови в оформленні позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, відповідач не надав і під час розгляду справи;

- крім того, суд зазначає, що право позивача на отримання посвідки на тимчасове проживання встановлювалось під час видачі посвідки від 20 жовтня 2020 року №800164092, яку не скасовано, не визнано недійсною чи такою, що підлягає вилученню, у встановленому законом порядку;

- таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для відмови позивачу в оформленні посвідки на тимчасове проживання, передбачених підпунктом 10 пункту 61 Порядку №322, а тому оскаржуване рішення є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню;

- оскільки суд встановив відсутність у відповідача правових підстав для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 посвідку на тимчасове проживання в Україні за його заявою від 24 вересня 2021 року про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні;

- при вирішенні спору суд враховує, що єдиною підставою для відмови в оформленні (видачі) посвідки позивачу вказано посилання на підпункт 10 пункту 61 Порядку №322;

- водночас, у разі відсутності підстав, визначених вказаною правовою нормою, виникає обов`язок видати посвідку на тимчасове проживання;

- як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивач на момент подання заяви перебував в Україні на законних підставах та у встановленому законом порядку звернувся до відповідного міграційного органу, подавши усі необхідні документи, що не заперечується відповідачем;

- при цьому, колегія суддів звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні не зазначено, які саме факти невиконання позивачем рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, виявив відповідач, а також наявність у позивача майнових зобов`язань перед державою, фізичними або юридичними особами;

- будь-яких обґрунтувань та відповідних доказів щодо підстав для відмови в оформленні позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, відповідач не надав, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції;

- крім того, колегія суддів зазначає, що право позивача на отримання посвідки на тимчасове проживання встановлювалось під час видачі посвідки від 20 жовтня 2020 року №800164092, яку не скасовано, не визнано недійсною чи такою, що підлягає вилученню, у встановленому законом порядку;

- таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для відмови позивачу в оформленні посвідки на тимчасове проживання, передбачених підпунктом 10 пункту 61 Порядку №322, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню;

- враховуючи вищевикладене та встановлену відсутність у відповідача правових підстав для відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 посвідку на тимчасове проживання в Україні за його заявою від 24 вересня 2021 року про обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень п.п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є, зокрема, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом п. 4 вказаного Положення, ДМС відповідно до покладених на неї завдань: 8) здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в`їзду в Україну в передбачених законодавством випадках; 9) приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України; 18) вживає у межах компетенції заходів для сприяння реалізації прав біженців та інших категорій мігрантів.

Згідно з частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Зміст оскаржуваного рішення та встановлені судом обставини справи свідчать про те, що підставою примусового повернення позивача до країни походження або третьої країни із встановленням заборони в`їзду в Україну став той факт, що позивачу було відмолено в обміні посвідки на тимчасове проживання і відтак після прийняття такого рішення (04.10.2021 року) та станом на час ухвалення оспорюваного рішення (17.11.2021 року) позивач не мав документів на право проживання в Україні.

Разом з цим, рішення відповідача від 04.10.2021 року №0801 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні, яке і було підставою прийняття оскаржуваного рішення у цій справі, визнано протиправним та скасовано рішенням суду.

Заперечення представника відповідача суд до уваги не приймає, оскільки не дивлячись на те, що скасування та визнання протиправним відповідного рішення про відмову в оформленні посвідки відбулось після ухвалення рішення про примусове повернення, рішення відповідача від 04.10.2021 року №0801 є незаконним та протиправним від часу його прийняття, а суд своїм рішенням лише вказав на наявність такої протиправності на час його постановлення.

Наведене свідчить про протиправність рішення відповідача щодо прийняття ним стосовно позивача рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та встановлення заборони в`їзду, оскільки підстава прийняття такого рішення у вигляді наявності рішення від 04.10.2021 року №0801 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні є незаконним та протиправним з часу його ухвалення, відтак у відповідача не було законних підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

За встановлених судом обставин, у відповідача не було підстав для висновку про те, що позивачем порушені правила перебування іноземних громадян на території України і він підлягає примусовому поверненню до країни походження або третьої країни згідно положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тому таке рішення відповідача має бути скасоване, разом із встановленою забороною в`їзду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 26, 33 Конституції України, ст.ст. 77, 241-246, 250, 251, 255, 288, 295, 297 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №322, Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №360 від 20.08.2014 року, суд, -

у х в а л и в:

Адміністративний позов громадянина російської федерації ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни - задовольнити.

Рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 17.11.2021 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із встановленою забороною в`їзду на територію України строком на три роки до 17.11.2024 року - визнати протиправним та скасувати.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст судового рішення складений 02.02.2024 року.

Учасники справи:

Позивач - громадянин рф ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (м. Київ, вул. Березняківська, 4а, ).

Суддя -