Справа № 400/14518/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 р. № 400/14518/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2022 рік, виходячи з грошового на день виключення зі списків особового складу 09.07.2022;

зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2022 рік, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу 09.07.2022.

Підставою позову позивач вказує те, що відповідач протиправно не здійснив нарахування та виплату йому при його звільненні з військової частини НОМЕР_1 компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2022 рік.

У відзиві на позовну заяву від 28.12.2023 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Відповідач обґрунтував відзив тим, що позивач, отримавши статус учасника бойових дій, мав право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. Проте, з 18.03.2014 по теперішній час в Україні діє особливий період, а відповідно до пункту 19 статті 101 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» заборонено надавати додаткову відпустку військовослужбовцям у вказаний період. Крім цього, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» додаткова відпустка учасникам бойових дій не передбачена, як і не передбачена виплат грошової компенсації за цю відпустку у разі звільнення військовослужбовця зі служби. Відмовляючи позивачу у виплаті грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку відповідач керувався роз`ясненням Департаменту фінансів Міністерства оборони України, діяв у спосіб і строк, передбачений законодавством.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а також витребувано у відповідача докази, а саме копії:

а) наказу військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

б) наказу військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

в) наказів військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки;

г) наказів військової частини НОМЕР_1 про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки.

У встановлений судом строк відповідач не подав до суду витребувані докази, про причини їх ненадання суд не повідомив.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

У позовній заяві позивач стверджував, а відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечив, що у 2015-2022 роках позивач проходив військову службу у відповідача.

01.04.2015 позивачу було надано статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , виданого 01.04.2015 Управлінням особового складу штабу командування Повітряних Сил Збройних Сил України.

У грошовому атестаті від 09.07.2022 № 1/1/72 зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2022 № 193 позивача звільнено (відсторонено, усунуто) від займаної посади та виключено зі списків особового складу з 09.07.2022.

У вищезазначеному грошовому атестаті відсутні відомості про виплату позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

05.10.2023 представниця позивача звернулась до відповідача із адвокатським запитом про надання розрахунку нарахованої та виплаченої грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за весь час проходження служби позивачем.

Листом від 06.10.2023 № 1/1/310 відповідач зазначив, що грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку виплачується військовослужбовцям у рік звільнення зі служби. Позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з його призначенням на посаду в іншу військову частину, яка і повинна виплатити позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку при його звільненні.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті його вищезазначеної компенсації протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з абзацом першим пункту восьмого статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки».

Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про відпустки» установлено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Положеннями пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 162 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Абзацом третім пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на день виключення позивача зі списків особового складу відповідача) визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на день виключення позивача зі списків особового складу відповідача) в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на день виключення позивача зі списків особового складу відповідача) в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Пунктом 19 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на день виключення позивача зі списків особового складу відповідача) встановлено, що надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Водночас визначення поняття особливого періоду закріплене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України».

Абзацом п`ятим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абзацу тринадцятого статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з абзацом четвертим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (абзац шостий статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відтак в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Проте, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Тому припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів:

1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін;

2) грошова компенсація відпустки особі.

Аналогічний правовий висновок міститься в рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18, залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Відповідно до частини третьої статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Ця справа повністю відповідає ознакам зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм викладених у постанові Верховного Суду у зразковій справі № 620/4218/18.

Таким чином, під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, чого відповідачем здійснено не було.

Згідно з пунктом 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Отже, розмір грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки повинен бути розрахований від розміру місячного грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою станом на день фактичного звільнення з військової служби.

У грошовому атестаті від 09.07.2022 № 1/1/72 зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2022 № 193 позивача звільнено (відсторонено, усунуто) від займаної посади та виключено зі списків особового складу з 09.07.2022.

В листі від 06.10.2023 № 1/1/310 відповідач зазначив, що позивача було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з його призначенням на посаду в іншу військову частину, яка і повинна виплатити позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку при його звільненні.

Однак, з наявних у матеріалах справи документах не можливо підтвердити або спростувати той факт, що 09.07.2022 позивача було виключено зі списків особового складу відповідача у зв`язку зі звільненням його з військової служби.

Ні у позовній заяві позивач, ні у відзиві відповідач нічого не зазначили про те, чи був позивач 09.07.2022 звільнений з військової служби, чи ні.

30.11.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про витребування у відповідача належним чином завірених копій (витягів):

а) наказу військової частини НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

б) наказу військової частини НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

в) наказів військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки;

г) наказів військової частини НОМЕР_1 про виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2022 роки.

У встановлений судом строк відповідач не подав до суду витребувані докази, про причини їх ненадання суд не повідомив.

Відповідно до абзаців першого і другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем також залишити позовну заяву без розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про необхідність визнати доведеною ту обставину, що 09.07.2022 позивача було звільнено з військової служби, а тому відповідач зобов`язаний був йому нарахувати і виплати грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2022 рік.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пунктів 1, 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і не поніс документально підтверджених судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи в суді, а тому розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не здійснюється.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2022 рік, виходячи з місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 09.07.2022.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій тривалістю 14 календарних днів за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 і 2022 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 09.07.2022.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 05 лютого 2024 року