Справа № 300/8688/23
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" лютого 2024 р. справа № 300/8688/23
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій, -
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації (надалі відповідач) про поновлення позивачу строку звернення до відповідача із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплату грошової компенсації за Пакунок малюка, а також зобов`язання відповідача розрахувати та призначити позивачу державну допомоги при народженні дитини, допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити грошової компенсації за Пакунок малюка.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що до повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, проживала з сім`єю та була зареєстрована у селищі Сиваське Новотроїцького району Херсонської області, яке, в свою чергу, було окуповане російськими військами, а тому не було можливості евакуюватись. При цьому, 12.09.2022 позивач народила дитину, дочку ОСОБА_2 у місті Генічеськ Херсонської області. Водночас, оскільки територія ОСОБА_3 була окупована, у свідоцтві про народження дитини вказано місце реєстрації сімферопольський районний відділ загс №2 департаменту загс міністерства юстиції республіки крим, дата видачі 03.10.2022. В подальшому, у вересні 2023 року, після евакуації у село Голинь Калуського району, позивач в судовому порядку встановила факт народження дочки ОСОБА_2 , оскільки документи про її народження були фактично видані органом, який не визнається на території України. Після цього, звернувшись до відповідача про отримання допомоги при народженні дитини, Управлінням соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації, на думку позивача, протиправно відмовлено у призначенні такої допомоги, а тому, позивач звернулася до суду за захистом порушеного права.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), а позивачу надано строк для усунення недоліків.
У подальшому, 29.12.2023 судом отримано заяву позивача на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху. Зокрема, позивач уточнила позовні вимоги, у зв`язку із чим просить розглядати їх на такій редакції:
визнати протиправною відмову відповідача у призначенні позивачу державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та виплати їй грошової компенсації за Пакунок малюка;
зобов`язати відповідача розрахувати та призначити позивачу державну допомогу при народженні дитини, допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити грошову компенсацію за Пакунок малюка.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.01.2024, з урахуванням уточнених позовних вимог, відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
03.01.2021 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого представник заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини, при цьому за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Враховуючи, що позивач звернулась до відповідача з відповідною заявою 07.11.2023, а її дитина ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини через пропуск строку звернення за відповідною допомогою. Також представник відповідача зазначила, що грошова компенсація одноразової грошової допомоги «Пакунок малюка», у відповідності до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2020 за №744 «Деякі питання реалізації пілотного проекту з монетизації одноразової натуральної допомоги «Пакунок малюка», також призначається, якщо звернення за нею надійшло не пізніше, ніж через 12 місяців з дня народження дитини отримувача. Водночас, ОСОБА_1 до відповідача з відповідною заявою не зверталась. З огляду на викладене, представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в сукупності письмові докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а відповідач заперечення щодо їх задоволення, встановив наступне.
ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою із зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7, зворотна сторона).
Згідно довідки про народження серія № НОМЕР_1 , виданої 03.10.2022 сімферопольським районним відділом загс № 2 департаменту загс міністерства юстиції республіки крим, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Генічеськ, Генічеського району, Херсонської області, батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 (а.с. 8).
Відповідно до довідки №75 від 02.08.2022, виданої КНП «Новотроїцькою центральною лікарнею», ОСОБА_1 призначено державну допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами (а.с. 9).
Судом встановлено, що 07.09.2023 Калуським відділом ДРАЦС у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було відмовлено в проведенні державної реєстрації народження дитини, оскільки документи, представлені заявником, видані органом, який не визнається на території України. У зв`язку із цим, позивач зверталась до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту народження дитини.
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.09.2023 по справі №345/4642/23, яке набрало законної сили 20.10.2023, встановлено, зокрема, що довідка про народження №Р 01372, свідоцтво про народження та свідоцтво про встановлення батьківства від 03.10.2022 видані сімферопольським районним відділом загс №2 департаменту загс міністерства юстиції республіки крим, а саме органом, який створений та діє у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків. Також встановлено факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_2 , яка народилася у м. Генічеськ, Генічеського району, Херсонської області, батьки: мати громадянка України ОСОБА_1 , уродженка м. Запоріжжя, і походження дитини від батька громадянина України ОСОБА_4 , уродженця смт. Сиваське, Новотроїцького району, Херсонської області, оскільки в зареєстрованому шлюбі вони не перебувають.

Згідно з ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Після набрання згаданим рішенням законної сили, Калуським відділом ДРАЦС у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано 04.11.2023 свідоцтво про народження ОСОБА_2 .

У зв`язку із цим, 07.11.2023 позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації із заявою про призначення допомоги при народженні дитини (а.с. 39).

За наслідками розгляду вказаної заяви, відповідач рішенням від 16.11.2023 відмовив ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини через те, що пройшло 12 місяців з дати народження дитини ОСОБА_2 (а.с. 5, 40).

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення встановлює Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 за №2811-XII (надалі Закон №2811-XII).

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Водночас, статтею 3 Закону №2811-XII передбачено види державної допомоги сім`ям з дітьми. При цьому, пунктом 2 частини 1 вказаної статті визначено допомогу при народженні дитини та одноразову натуральну допомогу «Пакунок малюка».

На виконання статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», Кабінет Міністрів України Постановою від 27.12.2001 за №1751 затвердив «Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» (надалі Порядок №1751), яким, в свою чергу, встановлено, що для призначення допомоги при народженні дитини за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу) (п. 11).

Згідно з пунктом 43 Порядку №1271, документи, які необхідні для призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, особисто.

Пунктом 12 Порядку №1751 передбачено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Аналогічне положення щодо строку звернення щодо отримання допомоги при народженні дитини передбачене і в статті 11 Закону №2811-XII.

Водночас, слід звернути увагу, що Постановою КМУ від 18.04.2023 за №340 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо надання окремих видів грошової допомоги, пільг і житлових субсидій» пункт 11 Порядку №1751 після абзацу сьомого доповнено новим абзацом такого змісту: «У період дії воєнного стану для призначення допомоги при народженні дитини один із батьків (опікун), який тимчасово перебуває за межами України (крім осіб, які перебувають на території держави, визнаної згідно із законом державою-окупантом та/або державою-агресором щодо України), надсилає до органу соціального захисту населення за своїм зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання (перебування) заяву та видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини». Вказані зміни набрали чинності 20.04.2023.

В даному випадку судом встановлено, що до вересня 2023 року батьки ОСОБА_2 , а саме батько ОСОБА_4 та мати ОСОБА_1 перебували на території Херсонської області, тимчасово окупованої російською федерацією, а тому фізично не мали змогу подати відповідні документи компетентним органам.

Більше того, як уже встановлено, у зв`язку із тим, що відповідні документи про народження ОСОБА_2 були видані некомпетентним органом, який створений та діє у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків сімферопольським районним відділом загс №2 департаменту загс міністерства юстиції республіки крим, позивач і не могла звертатись до відповідача з такими документами як на підтвердження права на отримання допомоги при народженні дитини.

У зв`язку із цим, позивачем здійснено дії щодо легалізації відповідних документів, а саме:

1) здійснено звернення до Калуського відділу державної РАЦС у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо реєстрації народження дитини ОСОБА_2 та встановлення батьківства;

2) після відмови Калуського відділу державної РАЦС у Калуському районі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, позивач звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини.

Суд встановив, що факт народження дитини ОСОБА_2 встановлено рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.09.2023 по справі №345/4642/23, яке набрало законної сили 20.10.2023, а тому на думку суду, із врахуванням встановлених обставин, відлік 12-місячного строку варто відраховувати саме від дати набрання згаданим рішенням суду від 20.09.2023, яким встановлено факт народження дочки позивача.

Статті 21, 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» встановлюють відповідальність місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і громадян за недостовірність даних і документів, виданих та поданих для призначення державної допомоги. Так, органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги сім`ям з дітьми, мають право у разі потреби перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність відповідних документів, поданих для призначення допомоги. Одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України, вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Права дитини на забезпечення державою належного її утримання також гарантуються ст. 52 Конституції України. Тобто, в даному випадку позовні вимоги є формою реалізації конституційного права громадянина на соціальний захист.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання допомоги при народженні дитини засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою.

Отже, протиправна відмова відповідача у призначенні допомоги при народженні призводить до порушення інтересів саме дитини, що суперечить згаданим вище вимогам Конституції України та міжнародним нормам.

В даному випадку слід врахувати доводи позивача щодо неможливості своєчасного звернення до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини у зв`язку із вимушеним перебуванням сім`ї позивача на території, тимчасово окупованій російською федерацією та, як наслідок, відсутністю відповідних належних документів про підтвердження народження дитини (до встановлення такого факту в судовому порядку).

Відтак, враховуючи тривалий час перебування на тимчасово окупованій території та час, витрачений на усунення в судовому порядку перешкод в реалізації права на отримання допомоги, а також звернення позивачем при першій можливості до органу соціального захисту населення, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання протиправною відмови у призначенні допомоги при народженні дитини законним і такими, що відповідають інтересам малолітньої дитини.

Щодо позовних вимог в частині протиправності невиплати натуральної допомоги «Пакунок малюка», то суд вказує на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2020 №744 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2021 №1390) затверджено «Порядок та умови реалізації пілотного проекту «Монетизація одноразової натуральної допомоги «пакунок малюка» у 2020-2023 роках», згідно з яким виплата грошової компенсації вартості одноразової натуральної допомоги «пакунок малюка» на дітей, народжених починаючи з 01.07.2021, проводиться за бажанням отримувача замість одноразової натуральної допомоги «пакунок малюка».

Пунктом 2 вказаної Постанови передбачено, що право на отримання грошової компенсації мають громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародними договорами України порядку в`їхали в Україну, особи, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, які разом з дитиною на законних підставах проживають на території України, є її батьками, патронатними вихователями, прийомними батьками, батьками-вихователями, опікунами (якщо батьки відмовилися від новонародженої дитини в пологовому будинку (відділенні), перинатальному, неонатальному центрі) (далі отримувач) і забезпечують створення належних умов для догляду за нею та її виховання.

Призначення грошової компенсації здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад (далі структурний підрозділ з питань соціального захисту населення) за місцем проживання або місцем перебування отримувача. Грошова компенсація призначається, якщо звернення за нею надійшло не пізніше ніж через 12 місяців з дня народження дитини (п. 6).

Як уже встановлено судом, 07.11.2023 позивач зверталась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини (а.с. 39). Водночас, доказів звернення із заявою про виплату грошової компенсації натуральної допомоги «Пакунок малюка» суду не надано.

Таким чином, оскільки звернення з відповідною заявою не відбулось, то, як наслідок, суд констатує і про відсутність відмови відповідача щодо виплати такої грошової компенсації.

Відтак, у цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, єдиним ефективним засобом правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який повністю виключить для Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації можливість невиконання чи неналежного виконання рішення суду, буде визнання протиправною відмови відповідача у призначенні позивачу державної допомоги при народженні дитини, а також зобов`язання останнього вчинити певні дії, а саме: призначити позивачу державну допомогу при народженні дитини.

В рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 536,80 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) до Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації (, вул. Чорновола, 12, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації (, вул. Чорновола, 12, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300) у призначенні ОСОБА_1 державної допомоги при народженні дитини.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації (, вул. Чорновола, 12, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) державну допомогу при народженні дитини.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації (, вул. Чорновола, 12, м. Калуш, Калуський район, Івано-Франківська область, 77300) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) сплачений нею судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Управлінню соціального захисту населення Калуської районної державної адміністрації рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.