Справа № 400/14485/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 р. № 400/14485/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Національного університету оборони України, просп. Повітрофлотський, 28, м. Київ, 03049,

про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення позивачу нарахування та виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку 25.10.2023 по виплаті грошового забезпечення (у тому числі щомісячної додаткової винагороди) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 29.08.2013 по 24.02.2015 та з 17.03.2017 по 28.02.2018 з врахуванням надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, з 01.03.2018 по 06.06.2018 у розмірі 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 14 календарних років;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу його середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку по виплаті грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 29.08.2013 по 24.02.2015 та з 17.03.2017 по 28.02.2018 з врахуванням надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, з 01.03.2018 по 06.06.2018 у розмірі 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 14 календарних років, за період з 06.06.2018 по 25.10.2023 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, із застосуванням істотності частки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням висновків щодо застосування норм права викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Підставою позову позивач вказує те, що відповідач не виплатив йому грошове забезпечення в розмірі 29888,09 грн у день виключення його із списків особового складу військової частини. Тому позивач вважає, що він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 14.12.2023 заперечив проти позову, просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі, умотивувавши його тим, що:

позовна заява не відповідає вимогам пункту 5 частини п`ятої статті 160 КАС України, оскільки у ній, як позовній заяві майнового характеру, не зазначено суму, яка підлягає стягненню з відповідача, та відсутній розрахунок вказаної суми;

позивач звільнився з військової служби 05.06.2018, тому позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача щодо ненарахування і невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.06.2018 по 25.10.2023 та зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 06.06.2018 по 25.10.2023 включно, в розумінні статей 116, 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) є повністю необґрунтованими;

статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній на день фактичного розрахунку) встановлено, що за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців.

29.12.2023 через канцелярію суду надійшла від позивача відповідь на відзив, яка за своїм змістом є ідентичною змісту позовної заяви.

Відповідач правом на подання заперечення не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

14.12.2023 відповідач подав до суду клопотання про заміну сторони у справі, а саме: Національного університету оборони України імені Івана Черняховського () на Національний університет оборони України (), яке ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 було задоволено.

Розглянувши заяви по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач проходив у період з 13.08.2013 по 24.02.2015 навчання у відповідача, а з 25.02.2015 по 06.06.2016 і з 17.03.2017 по 05.06.2018 військову службу.

Відповідно до наказу начальника Національного університету оборони України імні ОСОБА_2 (по стройовій частині) від 25.05.2018 № 107 позивача виключено із списків особового складу відповідача та всіх видів забезпечення з 05.06.2018.

Вважаючи, що при виключенні зі списків особового складу відповідач не виплатив йому у повному розмірі грошове забезпечення, він подав 01.06.2022 відповідний адміністративний позов до Миколаївського окружного адміністративного суду, який рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 у справі № 400/2910/22 задоволено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2023 (з врахуванням ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2023 про виправлення описки) рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 у справі № 400/2910/22 скасовано, прийнято нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, зокрема, зобов`язано відповідача провести позивачу перерахунок та виплатити грошове забезпечення (у тому числі щомісячну додаткову грошову винагороду) та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань з 29.08.2013 по 24.02.2015 та з 17.03.2017 по 28.02.2018 з врахуванням надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу за військовим званням, з 01.03.2018 по 06.06.2018 у розмірі 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та грошову допомоги у разі звільнення з військової служби за 14 календарних років, з урахуванням проведених виплат.

На виконання вищевказаної постанови суду відповідач нарахував і виплатив позивачу 25.10.2023 грошове забезпечення в розмірі 29888,09 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.10.2023 № 2319.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невчасного нарахування та виплати у повному обсязі грошового забезпечення при звільнені, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність військових частин за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум. З метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації в цих правовідносинах суд прийшов до висновку про можливість застосування норм КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16 і від 05.03.2021 у справі № 120/3276/19-а.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022, тобто яка була чинна на день виключення позивача зі списків особового складу відповідача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України (у редакції, чинній до 18.07.2022) обумовлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З наведеного слідує, що стаття 116 КЗпП України оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 КЗпП України передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Тому застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати грошового забезпечення у повному розмірі на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.

Ці висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому зазначену компенсацію за весь час затримки, тобто за період з 06.06.2018 по 25.10.2023, що складає 1968 календарних днів, з розрахунку середнього заробітку (грошового забезпечення) за останні два календарні місяці.

Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352-ІХ), який набрав чинності, стаття 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Отож відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Оскільки на дату звернення позивача (15.11.2023) до адміністративного суду з цим позовом стаття 117 КЗпП України діяла в редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ, а тому в цій редакції стаття 117 КЗпП України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22.

Суд встановив, що відповідно до наказу начальника Національного університету оборони України імні ОСОБА_2 (по стройовій частині) від 25.05.2018 № 107 позивача виключено із списків особового складу відповідача та всіх видів забезпечення з 05.06.2018, а також виплачено йому грошове забезпечення за період по 05.06.2018.

Натомість грошове забезпечення (у тому числі щомісячну додаткову грошову винагороду) та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань з 29.08.2013 по 24.02.2015 та з 17.03.2017 по 28.02.2018 з врахуванням надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу за військовим званням, з 01.03.2018 по 06.06.2018 у розмірі 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та грошову допомоги у разі звільнення з військової служби за 14 календарних років в розмірі 29888,09 грн відповідач нарахував і виплатив позивачу лише 25.10.2023, що підтверджується платіжною інструкцією від 24.10.2023 № 2319.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні грошового забезпечення за період з 29.08.2013 по 24.02.2015, з 17.03.2017 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 06.06.2018 за шість місяців з дня виключення позивача зі списків особового складу відповідача, тобто за період з 06.06.2018 по 05.12.2018 (183 календарних дні).

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок № 100).

Відповідно до абзаців першого і четвертого пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Положеннями абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Відповідно до картки грошового забезпечення позивача розмір його грошового забезпечення за травень і червень 2018 року (останні два календарні місяці роботи, що передували місяцю звільнення) відповідно становив 12532,51 грн і 13204,32 гривні.

Середньоденний заробіток позивача за останні два календарні місяці, що передували місяцю його виключення зі списків особового складу відповідача становить 421,92 грн:

(?12532,51 (грошове забезпечення за травень 2018 року) + ?13204,32 (грошове забезпечення за червень 2018 року)) / (31 (кількість днів травня) + 30 (кількість днів червня)) = ?421,92.

Відтак середній заробіток позивача за шість місяців з дня виключення позивача зі списків особового складу відповідача (з 06.06.2018 по 05.12.2018) складає 77211,36 грн (?421,92 (середньоденний заробіток позивача) Х 183 (календарних днів затримки розрахунку при звільненні) = ?77211,36).

Відтак позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу за несвоєчасний розрахунок при звільненні грошового забезпечення середній заробіток за шість місяців з дня його виключення зі списків особового складу відповідача у розмірі 77211,36 грн підлягають задоволенню, а в іншій частині ні.

Поряд з цим, суд відхилив як необґрунтовані твердження відповідача про те, що позовна заява не відповідає вимогам пункту 5 частини п`ятої статті 160 КАС України, оскільки у ній позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток, а не стягнути його, тобто позовні вимоги є немайнового характеру.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пунктів 1 і 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Однак, до позовної заяви він додав квитанцію про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн, тобто позивач сплатив судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у сумі 1073,60 грн може бути йому повернутий за його клопотанням за ухвалою суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Національного університету оборони України (пр-т Повітрофлотський, 28, м. Київ, 03049; ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України щодо непроведення ОСОБА_1 нарахування та виплати за час затримки виплати грошового забезпечення (у тому числі щомісячної додаткової винагороди) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 29.08.2013 по 24.02.2015 та з 17.03.2017 по 28.02.2018 з врахуванням надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, з 01.03.2018 по 06.06.2018 у розмірі 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 14 календарних років середнього заробітку за шість місяців з дня виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Національного університету оборони України.

3. Зобов`язати Національний університет оборони України (пр-т Повітрофлотський, 28, м. Київ, 03049; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за час затримки виплати грошового забезпечення (у тому числі щомісячної додаткової винагороди) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань з 29.08.2013 по 24.02.2015 та з 17.03.2017 по 28.02.2018 з врахуванням надбавки за вислугу років у розмірі 25 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, з 01.03.2018 по 06.06.2018 у розмірі 35 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 14 календарних років середній заробіток за шість місяців з дня виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Національного університету оборони України в розмірі 77211 (Сімдесят сім тисяч двісті одинадцять) гривень 36 копійок.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 05 лютого 2024 року