Справа № 380/24424/23
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 рокусправа № 380/24424/23

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , про скасування постанови, -

в с т а н о в и в :

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Шашкевича, 1, ), в якому просить скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.09.2023 ВП № 68829882 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 гри щодо виконання виконавчого листа №462/237/17 від 24.11.2020.

В обґрунтування позовних вимог вказує на безпідставність прийняття державним виконавцем постанови від 05.09.2023 ВП № 68829882 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. Позивач стверджує, що така постанова винесена державним виконавцем за невиконання позивачем виконавчого листа №462/237/17, виданого 24.11.2020 Залізничним районним судом м. Львова. Водночас, зазначений виконавчий документ виконаний ГУПФ України у Львівській області в повному обсязі, про що державного виконавця повідомлено листами №1300-5903-8/40234 від 16.05.2023, №1300-5305-8/40767 від 17.05.2022 та надано підтверджуючі документи. З огляду на це, позивач стверджує про відсутність підстав для накладення штрафу за невиконання виконавчого листа, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Вважаючи у зв`язку із протиправним накладенням штрафу свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з метою їх захисту. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 23.10.2023 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою судді від 13.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач 06.12.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 68829882 з виконання виконавчого листа № 462/237/17, виданого 24.11.2020 Залізничним районним судом м. Львова, про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно із ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»), на підставі довідки прокуратури Львівської області №18/1532 від 03.01.2017 про заробіток для нарахування пенсії, в розмірі 90 % від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру, нарахування призначити з 28.12.2016. Зазначає, що станом на 05.09.2023 вимоги виконавчого документа не виконано. У державного виконавця відділу відсутні документальні підтвердження щодо виконання в повному обсязі виконавчого документа. Враховуючи невиконання рішення суду, 05.09.2023 державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. Одночасно зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність.

Таким чином вважає, що приймаючи постанову про накладення штрафу 05.09.2023 ВП №68829882, державний виконавець дотримався засад виконавчого провадження, викладених у статті 2 Закону України «Про виконавче провадження». Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 11.12.2023 задоволено клопотання представника відповідача та залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 .

Також, ухвалою від 11.12.2023 суд замінив відповідача у справі, а саме з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Шашкевича, 1, ) на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ().

Від третьої особи - ОСОБА_1 пояснень щодо позову не надходило.

Позивач 22.01.2024 участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі до суду не надходило.

Відповідач участі повноважного представника в судовому засіданні 22.01.2024 не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі представника до суду не надходило.

Третя особа в судове засідання призначене на 22.01.2024 не з`явилася, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі до суду не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Постановою Залізничного районного суду від 01.02.2017 у справі №462/237/17 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції цього Закону від 12.07.2001).

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно із ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»), на підставі довідки прокуратури Львівської області №18/1532 від 03.01.2017 про заробіток для нарахування пенсії, в розмірі 90 % від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру, нарахування призначити з 28.12.2016.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.11.2017 апеляційну скаргу Залізничного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова залишено без задоволення, а постанову Залізничного районного суду від 01.02.2017 у справі №462/237/17 без змін.

Виконавчий лист у справі №462/237/17 виданий Залізничним районним судом м.Львова 24.11.2020.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.01.2021 у справі №462/237/17 замінено боржника - Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду Україмни у Львівській області у виконавчому листі №462/237/17, виданому 24.11.2020 Залізничним районним судом м. Львова.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 22.04.2022 відкрито виконавче провадження №68829882 по примусовому виконанню виконавчого листа №462/237/17, виданого Залізничним районним судом м. Львова 24.11.2020, зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській області виконати рішення суду протягом 10-ти робочих днів, про що повідомити державного виконавця.

Згідно з виконавчим листом від 24.11.2020 у справі №380/1855/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зобов`язане призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно із ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»), на підставі довідки прокуратури Львівської області №18/1532 від 03.01.2017 про заробіток для нарахування пенсії, в розмірі 90 % від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру, нарахування призначити з 28.12.2016.

На виконання постанови Залізничного районного суду від 01.02.2017 у справі №462/237/17 Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова з 28.12.2016 призначено пенсію ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», що підтверджується протоколом 829319 від 23.02.2018.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листами від №1300-5903-8/40234 від 16.05.2023 та №1300-5305-8/40767 від 17.05.2022 повідомило відповідача про те, що постанова Залізничного районного суду від 01.02.2017 у справі №462/237/17 виконана. З 28.12.2016 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно із ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»), на підставі довідки прокуратури Львівської області №18/1532 від 03.01.2017 про заробіток для нарахування пенсії, в розмірі 90 % від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру. До вказаного листа долучено протокол №829319 від 23.02.2018 про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Водночас, постановою від 05.09.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання судового рішення.

Не погодившись з такою постановою ГУ ПФУ у Львівській області оскаржило її до суду.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що, на думку позивача, постанова про накладення штрафу від 05.09.2023 ВП № 68829882 винесена протиправно, оскільки постанова Залізничного районного суду від 01.02.2017 у справі №462/237/17 позивачем виконана, а тому відсутні підстави для накладення штрафу. В той же час відповідач вважає, що позивач не надав доказів виконання рішення суду в повному обсязі. Отже, при вирішенні даної справи суд надає оцінку доводам сторін щодо фактичного виконання вказаного судового рішення та наявності підстав для накладення штрафу.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до с.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Як передбачено ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі Закон №1404-VІІІ) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. (далі -Закон №1404).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч. 1-2 ст. 15 Закону №1404-VІІІ, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Пунктом 1 ч.2 ст.18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.16 ч.3 ст. 18 Закону №1404-VІІІ виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.75 Закону №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З аналізу вищезазначених норм випливає, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Як вже зазначалось, постановою Залізничного районного суду від 01.02.2017 у справі №462/237/17 зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно із ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»), на підставі довідки прокуратури Львівської області №18/1532 від 03.01.2017 про заробіток для нарахування пенсії, в розмірі 90 % від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру, нарахування призначити з 28.12.2016.

Отже, вказаним судовим рішенням зобов`язано пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію в конкретному розмірі та з відповідної дати. При цьому суд враховує, що суть спірних правовідносин, які досліджувались Залізничним районним судом м.Львова у справі №462/237/17, полягала в протиправній відмові органу Пенсійного фонду України в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

На виконання постанови Залізничного районного суду від 01.02.2017 у справі №462/237/17 Управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова з 28.12.2016 призначено пенсію ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від заробітку, що підтверджується протоколом 829319 від 23.02.2018.

Суд зауважує, що питання виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії не було предметом дослідження Залізничним районним судом м.Львова у справі №462/237/17, а тому дії чи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду щодо розміру пенсії, яка виплачується ОСОБА_1 після призначення, виходить за межі зобов`язання за виконавчим листом від 24.11.2020.

При вирішенні спору суд враховує позицію Верховного суду, викладену у постанові від 07.11.2019 у справі №420/70/19, згідно з якою умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Водночас, позивач надавав відповідачу обґрунтовані відповіді щодо виконання рішення суду та вказав, що зміст мотивувальної й резолютивної частини рішення суду конкретизує встановлені судом зобов`язання, в межах яких органи Пенсійного фонду України виконують рішення судів.

З врахуванням встановлених судом обстави та доказів на їх підтвердження, суд вважає, що на момент прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу у державного виконавця не було достатніх доказів неналежного виконання виконавчого листа від 24.11.2020 у справі №462/237/17.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене суд вважає, що оскаржувана постанова від 05.09.2023 ВП № 68829882 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн прийнята не у спосіб, що визначений Конституцією України та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повістю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу від 05.09.2023 ВП № 68829882.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан