Справа № 400/524/24
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 лютого 2024 р. № 400/524/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерства оборони України, Вознесенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дiї відповідача щодо вiдмови в оформленнi висновку i доповiдi згiдно Порядку i умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разi загибелi (cмерті) військовослужбовців Збройних Сил України в перiод дії воєнного стану, затвердженим наказом Miністерства оборони № 45 вiд 25.01.2023 року; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву вiд 05.06.2023 року про виплату позивачці одноразової грошової допомоги у зв`язку iз загибеллю вiйськовослужбовця ОСОБА_2 , а також надані додаткові докази до даної позовної заяви, оформивши висновок i відповiдь, та направити їх до Miністерства оборони України, -

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерства оборони України, Вознесенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з позовними вимогами про:

- визнання протиправними дiї відповідача щодо вiдмови в оформленнi висновку i доповiдi згiдно Порядку i умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разi загибелi (cмерті) військовослужбовців Збройних Сил України в перiод дії воєнного стану, затвердженим наказом Miністерства оборони № 45 вiд 25.01.2023 року;

- зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву вiд 05.06.2023 року про виплату позивачці одноразової грошової допомоги у зв`язку iз загибеллю вiйськовослужбовця ОСОБА_2 , а також надані додаткові докази до даної позовної заяви, оформивши висновок i відповiдь, та направити їх до Miністерства оборони України

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 02.02.2024 року, справу №400/524/24 розподілено до розгляду судді Величко А.В.

05.02.2024 року суддею Величко А.В. подана заява про самовідвід, яка обґрунтована можливістю викликати сумніви у стороннього спостерігача в неупередженості судді, що буде порушенням п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, а відтак, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 КАС України є підставою для самовідводу.

Розглянувши заяву про самовідвід судді Величко А.В. у справі №400/524/24, суд зазначає наступне.

Норми Кодексу адміністративного судочинства України регламентують принцип незмінності складу суду, відповідно до якого справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи.

Разом з тим, з метою уникнення сумнівів в неупередженості судді, положеннями п.4 ч.1 ст. 36 КАС України визначені підстави, за наявності яких суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

З аналізу даної норми вбачається, що суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу) у разі наявності будь-яких обґрунтованих обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності.

Нормами ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Вказане кореспондуються також з нормами міжнародного законодавства. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (Рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі Фей проти Австрії ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві, повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23, визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI (чергового) з`їзду суддів України від 22.02.2013 року, визначено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності обставин, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 КАС України, за наявності підстав, зазначених у ст.ст. 36 - 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з ч. 3 ст. 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно положень ч.1, ч.2 ст. 40 КАС України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід вирішується у нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Судом встановлено, що позивачка працює в Миколаївському окружному адміністративному суді на посаді секретаря судового засідання Миколаївського окружного адміністративного суду.

Отже, вказана обставина може викликати сумніви у стороннього спостерігача в неупередженості судді при розгляді даної справи.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи те, що самовідвід гарантує неупередженість та об`єктивність здійснення правосуддя, суд вважає заяву про самовідвід судді Миколаївського окружного адміністративного суду Величко А.В. вмотивованою та обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 31, 36, 39, 40, 41, 120, 241-243, 248, 250, 256, 294 КАС України,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву головуючого судді Величко А.В. про самовідвід - задовольнити.

2. Адміністративну справу №400/524/24 передати до відділу документального забезпечення (канцелярії) Миколаївського окружного адміністративного суду для визначення іншого складу суду у справі в порядку, встановленому ст.31 КАС України.

3. Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

4. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Величко