Справа № 160/29844/23
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 рокуСправа №160/29844/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу №561 від 15.10.2023р. та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2023р. (згідно відомостей Нова Пошта) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 22.11.2023р., просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 15.10.2023р. №561 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» у вигляді дисциплінарного стягнення «Суворої догани» гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_1 з позбавленням премії за жовтень 2023р. у розмірі 20%;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про преміювання гранатометника 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , старшого солдата ОСОБА_1 , нарахувати та виплатити премію за жовтень, у розмірі 20% встановленого розміру щомісячної премії, з урахуванням виплачених сум.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кулеметника згідно до наказу відповідача від 10.03.2022р. №3. 15.10.2023р. згідно оспорюваного наказу, до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани» та позбавлено премії за жовтень 2023р. у розмірі 20% за невиконання ним бойового розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. Позивач вважає, що наведений оспорюваний наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки за висновком ВЛК від 04.07.2023р. його було визнано обмежено придатним до військової служби, у зв`язку із чим він подав рапорт про направлення його для проходження військової служби у відповідності до вимог ВЛК, проте, відповідачем було повідомлено позивача про необхідність виконання вищенаведеного бойового розпорядження, що полягало у здійсненні штурмових дій, незважаючи на поданий ним рапорт та висновки ВЛК за якими його визнано непридатним до проходження військової служби в ДШВ. Позивач зазначає, що неможливість виконання ним вказаного вище бойового розпорядження була обумовлена його фізичним станом, який в силу отриманих чисельних травм, контузій не міг виконати бойове розпорядження, яке, по-перше, не було належним чином доведено до відома позивача; по-друге, мало місце грубе порушення прав позивача, якого направили 08.10.2023р. для виконання бойового розпорядження всупереч висновку ВЛК, тобто, впродовж трьох місяців відповідач не забезпечив переведення позивача на військову службу згідно рішення ВЛК. Окрім того, позивач посилається і на те, що оспорюваний наказ не містить підстави, обгрунтування та мету видання наказу, що не відповідає вимогам п.2.9.1.8 та п.2.9.1.9 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України від 07.04.2017р. №124, а також і положенням ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, на думку позивача, відповідач діяв всупереч Закону, чим порушив права позивача (а.с.33-42).

Ухвалою суду від 04.12.2023р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи було призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 02 січня 2024 року та зобов`язано відповідача протягом 15 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; копії матеріалів службового розслідування, копії бойового розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р., копії рапорту позивача поданого у липні 2023р. про переведення його у зв`язку із висновком ВЛК, а також витребувано інші копії документів, що стосуються предмету спору, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.49).

19.01.2024р. на виконання вищенаведених вимог ухвали суду від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні даного позову позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що бойове розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. позивачем не оскаржувалося, при цьому, вказаним розпорядженням було поставлено позивачу завдання лише прибути до н.п. Угроїди Сумської області, станом на жовтень 2023р. Сумська область не була включена до районів, де відбуваються активні бойові дії, а отже, позивача і не планувалося залучати до жодних «штурмових дій». Факт невиконання бойового розпорядження ні під час службового розслідування, ні у позові позивачем не заперечується, а посилання на його стан здоров`я, якій нібито не дозволяв йому виконати вищенаведене бойове розпорядження (прибути з м. Кривий Ріг до н.п. Угроїди Сумської області) не знайшли свого підтвердження у ході службового розслідування, а висновок ВЛК №1265 від 04.07.2023р. не дає позивачеві жодних законних підстав для невиконання бойового розпорядження щодо переміщення з пункту постійної дислокації до пункту виконання завдань підрозділом. Також відповідач посилається і на те, що вимоги позивача про виплату йому премії за жовтень 2023р. у розмірі 20% встановленого розміру щомісячної премії, з урахуванням виплачених сум, є незаконними та суперечать положенням наказу Міністра оборони України №260 від 07.06.2018р., оскільки позивачеві була виплачена така премія у розмірі 80% з урахуванням вчиненого ним у жовтні 2023р. описаного вище дисциплінарного правопорушення. За викладеного, представник відповідача зазначив, що відповідачем притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності за невиконання бойового розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. за оспорюваним наказом правомірно (а.с.60-62).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 02.02.2024р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи копій документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу за мобілізацією та за мобілізаційним планом був призначений на посаду кулеметника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, ВОС з 10.03.2022р., що підтверджується копією паспорту, копією військового квитка позивача та копією витягу з наказу №3 від 10.03.2022р. (а.с.11-14,43-45,102-107).

08.10.2023р. посадовою особою військової частини НОМЕР_1 було прийняте бойове розпорядження за №2755 дск., за змістом якого видно, що з метою виконання бойових завдань військовою частиною НОМЕР_1 в районі відповідальності в Сумській області з 10.10.2023р. ряду військовослужбовцям, зокрема, і старшому солдату ОСОБА_1 наказано прибути з ППД в м. Кривий Ріг до н.п.Угроїди, району виконання бойових завдань в Сумській області, що підтверджується змістом витягу зі згаданого бойового розпорядження (а.с.89-90).

09.10.2023р. позивачем було подано рапорт про неможливість виконання бойового розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. (вхідний №4009 від 09.10.2023р.) через проблеми зі здоров`ям (висновок ВЛК від 04.07.2023р.) та низьким морально-психологічним станом, що підтверджується змістом наведеного рапорту позивача, копія якого наявна у справі (а.с.19-20, 90-92).

На вказаний рапорт позивача 09.10.2023р. відповідачем була надана відповідь за №3324, у якій було зазначено, що військова частина НОМЕР_1 не знаходиться в зоні бойових дій на даний момент, а виконує стабілізаційні дії в районі виконання завдань, оцінка стану здоров`я та морально-психологічного стану на момент отримання бойового розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. є суб`єктивною, обмеження до військової служби згідно довідки ВЛК №1265 від 04.07.2023р. не може бути підставою для невиконання згаданого бойового розпорядження, на даний момент у позивача не має підстав для його невиконання, попереджено позивача про те, що невиконання даного бойового розпорядження підпадає під ознаки кримінального злочину і кваліфікується за ст.402 КК України (а.с.46-47,95-96).

Надалі, 11.10.2023р. згідно до наказу відповідача №555 за вказаним фактом відмови позивача виконати бойове розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. в умовах воєнного стану, відповідачем було призначене службове розслідування, що підтверджується змістом наведеного наказу (а.с.68-69).

15.10.2023р. за результатами проведеного службового розслідування посадовими особами відповідача був складений акт службового розслідування за висновками якого було встановлено, що 11.10.2023р. від командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт про те, що старший солдат ОСОБА_1 , перебуваючи на ППД військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 відмовився виконати бойове розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. та не прибув в район виконання завдання військової частини НОМЕР_1 , свою відмову оформив рапортом (вхідний №4009 від 09.10.2023р.), даний вчинок пояснив суб`єктивними відчуттями поганого здоров`я і незадовільним морально-психологічним станом, які не були підкріплені відповідним медичним документом (до медичного пункту військової частини з другої половини вересня до жовтня місяця включно 2023р. не звертався) згідно рапорту фельдшера військової частини вхідний №4066/1 від 13.10.2023р., а відповідно, зроблено висновок, що згаданий військовослужбовець, спекулюючи на стані свого здоров`я, в умовах воєнного стану, намагається уникнути виконання бойового розпорядження, чим підриває боєздатність військового підрозділу, негативно впливає на загальний морально-психологічний стан особового складу військової частини НОМЕР_1 та породжує неспроможність такого військовослужбовця виконувати визначені статутами Збройних Сил України функціональні обов`язки у відповідному для нього обсязі, за що запропоновано за порушення військової дисципліни та вимог ст.11,16,30,37,49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,2,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у відповідності до ст.26,27 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та на підставі ст.6,45,48,54,83,84 Дисциплінарного статуту ЗСУ накласти на позивача дисциплінарне стягнення: «СУВОРА ДОГАНА», а також в порядку абзацу 3 пункту 4 розділу ХУІ Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018р. №260 позбавити позивача премії за жовтень 2023р. у розмірі 20%, що підтверджується змістом копії наведеного акту службового розслідування (а.с.70-79).

На підставі вказаного акту службового розслідування за фактом відмови у виконанні бойового розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р., яка оформлена рапортом позивача від 09.10.2023р. (вхідний №4009 від 09.10.2023р.) у період запровадження в країні воєнного стану, що підриває боєздатність військового підрозділу, за порушення військової дисципліни та вимог вищенаведених приписів Статуту внутрішньої служби ЗСУ, Дисциплінарного статуту ЗСУ на позивача накладено дисциплінарне стягнення: «СУВОРА ДОГАНА», а також позбавлено премії за жовтень 2023р. у розмірі 20% згідно до змісту наказу відповідача від 15.10.2023р. №561, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.15-17,80-82).

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992р. №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України №2232-ХІІ встановлено, що порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців ЗСУ, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правил внутрішнього порядку у в/ч та їх підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби ЗСУ, затвердженим Законом України від 24.03.1999 року №548-ХІУ (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).

У відповідності до вимог ст.ст.5,6 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, перебачено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

За приписами ч.1 ст. 11 згаданого Статуту внутрішньої служби ЗСУ встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Згідно до положень ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

За приписами ст.30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін абзац 2 статті 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

У відповідності до вимог ст.127 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що солдат у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань.

А згідно до приписів ст.128 згаданого Статуту внутрішньої служби ЗСУ, визначено, що солдат зобов`язаний, зокрема, бути готовим до виконання завдань за призначенням, а також точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Закон України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 року №551-ХІУ (далі Дисциплінарний статут).

За приписами ст.1 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних сил України та іншим законодавством України.

Згідно статті 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України ст.3 Дисциплінарного статуту.

А у відповідності до приписів статті 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних сил України, наказів командирів.

Право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк, що встановлено статтею 6 Дисциплінарного статуту.

Згідно до положень ст.ст.45,48,83,84,86 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

На військовослужбовця можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження у посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу; ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність.

Прийняттю рішення про накладення дисциплінарного стягнення на підлеглого може передувати службове розслідування.

Якщо вину повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення і обрання його виду враховується характер і обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань військовослужбовця.

Згідно до вимог ст.94 Дисциплінарного статуту встановлено, що старший командир, зокрема, має право накласти своєю владою більш суворі стягнення.

Отже, із системного аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства слідує, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є порушення військової дисципліни, а саме: невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків. Водночас, для притягнення такого військовослужбовця до відповідальності має бути доведена його вина у вчиненому.

А старший командир, наділений владою накласти на такого військовослужбовця, який допустив невиконання (неналежне виконання) своїх службових обов`язків, більш суворі стягнення.

Так, із матеріалів справи судом встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 - позивач у справі, проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти з 10.03.2022р., що підтверджується змістом витягу з наказу від 10.03.2022р. №3 (а.с.107).

Як уже зазначалося вище, 08.10.2023р. посадовою особою відповідача було прийнято бойове розпорядження №2755 дск., за змістом якого видно, що з метою виконання бойових завдань військовою частиною НОМЕР_1 в районі відповідальності в Сумській області з 10.10.2023р. ряду військовослужбовцям, зокрема, і старшому солдату ОСОБА_1 наказано прибути з ППД в м. Кривий Ріг до н.п.Угроїди, району виконання бойових завдань в Сумській області, що підтверджується змістом витягу зі згаданого бойового розпорядження (а.с.89-90).

Факт відмови позивачем виконувати вказане бойове розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. (прибути з ППД м. Кривий Ріг до н.п. Угроїди Сумської області) підтверджується копією рапорту позивача про неможливість виконання бойового розпорядження (вхідний№4009 від 09.10.2023р.), а також копіями матеріалів службового розслідування та змістом копії акту службового розслідування від 15.10.2023р. (а.с.19-20, 70-84).

Наведені встановлені обставини свідчать про те, що позивач дійсно відмовився виконувати бойове розпорядження №2275 дск. від 08.10.2023р., а саме: прибути з ППД м. Кривий Ргі до н.н. Угроїди Сумської області), що підтверджено копією його рапорту про неможливість виконання згаданого бойового розпорядження (вхідний №4009 від 09.10.2023р.).

При цьому, судом критично надається оцінка аргументам позивача з приводу того, що він відмовився виконати бойове розпорядження через стан його здоров`я та низький морально-психологічний стан, необхідність направлення його на МСЕК для перевірки на групу інвалідності та лікування, оскільки, як встановлено судом у період з 04 липня 2023р. (дата отримання довідки ВЛК №1265 про визнання позивача обмежено придатним до військової служби) та з вересня по жовтень 2023р. за медичною допомогою у медичну службу в/ч НОМЕР_1 позивач не звертався, що підтверджується копією пояснювальної записки фельдшера медичної служби від 13.10.2023р. (а.с.97).

З огляду на викладене, доводи позивача про його стан здоров`я та низький морально-психологічний станом на 09.10.2023р. (день отримання бойового розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р.) не підтверджено жодними доказами, а відповідно, такі посилання є неспроможними та спростовуються копією пояснювальної записки фельдшера медичної служби від 13.10.2023р. (а.с.97).

Інших доказів, які б перешкоджали позивачеві виконати бойове розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. позивачем суду не надано.

Також і доказів оскарження вказаного бойового розпорядження у встановленому законодавством порядку та визнання його незаконним, (як відданого явно злочинного наказу за ст.4 Дисциплінарного статуту), суду позивачем не надано, а отже, за таких обставин вказане наведене бойове розпорядження беззастережно підлягало виконанню позивачем згідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

Таким чином, із аналізу наведених встановлених судом обставин у даній справі та аналізу вищенаведених приписів чинного законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт відмови позивача виконати вищенаведене бойове розпорядження у умовах воєнного стану, що є обтяжуючою обставиною, підтверджений вище зазначеними дослідженими судом доказами, які не спростовані позивачем жодними іншими доказами, а відповідно, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «суворої догани» за оспорюваним наказом є правомірним, обґрунтованим та відповідає вищенаведеним приписам Дисциплінарного статуту ЗСУ.

При цьому, слід зазначити, що при обранні виду дисциплінарної відповідальності, що є дискреційними повноваженнями відповідача, з урахуванням вчиненого вказаного вище дисциплінарного проступку позивачем в умовах воєнного стану, що підриває боєздатність військового підрозділу, негативно впливає на морально-психологічний стан особового складу в/ч НОМЕР_1 , а отже, командир в/ч мав право накласти на позивача більш суворіше стягнення, що відповідає приписам ст.94 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

З приводу аргументів позивача про те, що оспорюваний наказ не містить підстав, обґрунтування та мету видання наказу, що не відповідає вимогам п.2.9.1.8 та п.2.9.1.9 Інструкції з діловодства у ЗСУ від 07.04.2017р. №124 (далі Інструкція №124), суд зазначає про наступне.

У відповідності приписів п.2.9.1.8 Інструкції №124 встановлено, що текст наказу (директиви, розпорядження), крім наказів (по стройовій частині) та (по особовому складу), складається із констатуючої частини (преамбули) та розпорядчої частини. У разі, якщо обсяг тексту значний, у наказі викладаються лише головні питання, а інший матеріал подається в додатках.

Констатуюча частина має бути короткою (лаконічною). У ній має бути зазначено підставу, обґрунтування або мету видання наказу (директиви, розпорядження).

Констатуюча частина повинна викладатися розповідними реченнями та починатися зі слів «На виконання», «З метою» тощо і закінчуватися словом «наказую», що друкується жирним шрифтом, після якого ставиться двокрапка. Якщо документ видається на підставі іншого розпорядчого документа, то в констатуючій частині зазначається назва виду цього документа, його розробник, дата, номер та заголовок - п.2.9.1.9 Інструкції №124.

Аналіз змісту оспорюваного наказу свідчить про те, що його зміст містить підставу, обґрунтування та мету його видання, зокрема, у оспорюваному наказі зазначено, що його видано на підставі іншого розпорядчого документа (наказу №555 від 11.10.2023р. «Про призначення службового розслідування»), зазначено обґрунтування та мету його видання (за фактом відмови виконання бойового розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. вчиненого в умовах воєнного стану позивачем, наведено обґрунтування про підстави притягнення до дисциплінарної відповідальності підтверджене матеріалами службового розслідування), що відповідає вищенаведених приписам п.2.9.1.8, п. 2.9.1.9 Інструкції №124.

Таким чином, аргументи позивача про те, що оспорюваний наказ не містить підстави, обґрунтування та мету його видання є неспроможними та спростовуються проаналізованим судом вище його змістом.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Разом з тим, позивачем у ході судового розгляду даної справи не було доведено жодними належними, достатніми і допустимими доказами протиправність оспорюваного наказу з урахуванням аналізу вищенаведених обставин щодо доведеності матеріалами службового розслідування факту відмови позивача виконати бойове розпорядження в умовах воєнного стану та приписів наведеного чинного законодавства, які позивачем не спростовані.

Є безпідставними та необґрунтованими посилання позивача на те, що бойове розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р. полягало у здійсненні «штурмових дій», тоді як його було визнано обмежено придатним до військової служби та непридатним до проходження військової служби в ДШВ за висновком ВЛК №1265 від 04.07.2023р., з огляду на те, що вказане не відповідає дійсності та спростовується змістом наведеного бойового розпорядження за яким було наказано позивачеві прибути з ППД м. Кривий Рід до н.п. Угроїди Сумської області, тобто, зазначене бойове розпорядження не містить вказівок про проведення жодних «штурмових дій»(а.с.89-90).

Також судом критично надається оцінка та відхиляються судом аргументи позивача з приводу того, що він не міг виконати вказане бойове розпорядження, оскільки його (бойове розпорядження) не було доведено до відома позивача належним чином, з огляду на те, що таких обставин судом не встановлено, а позивачем відповідних доказів суду не надано.

Є безпідставними та необґрунтованими і доводи позивача про подання ним рапорту щодо направлення його для проходження військової служби у відповідності до вимог висновку ВЛК, оскільки доказів подання такого рапорту позивачем до 08.10.2023р. (включно) суду не надано, а подання такого рапорту позивачем про переведення у іншу військову частину лише 13.10.2023р. вх. №4086 (а.с.21), тобто, уже після отримання бойового розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р., що не звільняє позивача від обов`язку виконати вищенаведене бойове розпорядження щодо переміщення особового складу в/ч НОМЕР_1 з ППД до пункту виконання завдань військовим підрозділом.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і аргументи позивача з приводу того, що відповідач не забезпечив впродовж 3-х місяців переведення позивача на військову службу згідно з рішенням ВЛК, оскільки позивач з відповідним рапортом про переведення до 08.10.2023р. (включно) до відповідача не звертався, таких доказів суду позивачем також не надано.

Судом не приймаються до уваги і посилання позивача у його рапорті про неможливість виконання бойового розпорядження від 09.10.2023р. через його стан здоров`я та низький морально-психологічний стан у зв`язку із чим він потребує подальшого направлення його на МСЕК для перевірки його на групу інвалідності та лікування, з огляду на те, що у період з липня 2023р. (отримання довідки ВЛК №1265 від 04.07.2023р.) по жовтень 2023р. з таким рапортом позивач до безпосереднього свого начальника не звертався (таких доказів суду не надано), що не відповідає порядку, встановленому ст.14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, а подання такого рапорту про необхідність продовження лікування після отримання бойового розпорядження командира (тобто, після 08.10.2023р.) свідчать тільки про спроби ухилення позивача від виконання своїх службових обов`язків.

Зважаючи на вище встановлені судом на підставі зібраних і проаналізованих у їх взаємозв`язку доказів, фактичні обставини цієї справи, суд приходить до висновку про доведеність, у даному випадку, в діянні позивача порушення військової дисципліни та, відповідно, наявності складу дисциплінарного проступку, а також і обраним видом дисциплінарного стягнення з урахуванням його тяжкості та вчиненні в умовах воєнного стану, що підриває боєздатність особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Отже, відповідачем надано в повній мірі належні та допустимі докази, які свідчать про обґрунтованість прийняття оспорюваного наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани за оспорюваним наказом виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, перевіривши правомірність прийняття оспорюваного наказу відповідності до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що вищенаведене оспорюване рішення прийняте відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому в адміністративного суду відсутні будь-які обґрунтовані правові підстави для визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу.

Окрім того, не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача прийняти наказ про преміювання позивача, нарахувати та виплатити йому премію за жовтень 2023р. у розмірі 20% щомісячної премії, з урахуванням виплачених сум, з огляду на те, що за оспорюваним наказом позивача також було позбавлено премії за жовтень 2023р. у розмірі 20% встановленого розміру щомісячної премії у зв`язку з притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді «суворої догани», що відповідає вимогам абзацу 3 пункту 4 розділу ХУІ Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018р. №260.

А отже, у адміністративного суду і відсутні будь-які правові підстави для зобов`язання відповідача вчинити вищенаведені дії, оскільки дослідженими вище судом доказами було встановлено, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани за фактом відмови виконати бойове розпорядження №2755 дск. від 08.10.2023р., який підтверджений рапортом позивача (вхідний №4009 від 09.10.2023р.)за оспорюваним наказом є правомірним та законним.

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

За викладеного, у задоволенні даного адміністративного позову позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору за п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 52, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу №561 від 15.10.2023р. та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва