Справа № 380/1674/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

29 січня 2024 рокусправа № 380/1674/24

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Желік О.М., перевіривши матеріали позовної заяви Приватного акціонерного товариства «КДЗ» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

в с т а н о в и л а:

на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «КДЗ» до Головного управління ДПС у Донецькій області із вимогою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014, складене Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області на підставі акту позапланової виїзної перевірки №593/05-16-22-01/00191738 від 10.06.2014.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали суддя встановив, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 КАС України, з огляду на таке.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої цієї статті, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18 та від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

З матеріалів адміністративного позову суддя встановила, що предметом спору є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.06.2014, складеного Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Донецькій області.

Вказане податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014 було отримано уповноваженою особою позивача 24.06.2014, що підтверджується її підписом на супровідному листі Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Донецькій області від 23.06.2014 №11247/10/05-16-22-01.

Відтак, у даному випадку, строк звернення до суду з даним адміністративним позовом слід обчислювати з 24.06.2014.

До Львівського окружного адміністративного суду позивач звернувся через свого представника 23.01.2024, що свідчить про порушення ним строку, визначеного статтею 122 КАС України.

Разом з тим, представником позивача подано до суду клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду. У вказаному клопотанні представник позивача зазначає, що податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014 (отримане позивачем 24.06.2014 року), згідно якого податковим органом нараховано (збільшено) суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 3558807,00грн., у т.ч. за основним платежем на суму 2372538,00грн. і за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1186269,00грн., із дотриманням встановлених законом строків на звернення до суду за захистом, було оскаржено до Донецького окружного адміністративного суду. За наслідками прийняття судом позовної заяви про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.06.2014, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.07.2014 було відкрите провадження по справі №805/7909/14 та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.07.2014 року.

Однак, через військові події на території Донецької та Луганської областей, зокрема в місті Донецьк, та початок проведення у 2014 році антитерористичної операції, проведення судового засідання у призначений час та подальший розгляд справи був унеможливлений.

Як зазначає представник позивача, з огляду на те, що процедуру судового оскарження вже було розпочато та відкрито судове провадження, лише зі спливом тривалого часу, у 2021 році, позивачу стало відомо про те, що судову справу за його позовом було втрачено. Про ці обставини було зазначено в процесуальній ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 01.02.2021, прийнятої за наслідками розгляду судом заяви щодо відновлення втраченого провадження в адміністративній справі №805/7909/14, поданої Головним управлінням ДПС у Донецькій області. В обґрунтування відмови у повернення заяви без розгляду суд зазначив про відсутність підстав для поновлення провадження у справі, та повідомив, що внаслідок захоплення 16 вересня 2014 року незаконним озброєним формуванням двох корпусів Донецького окружного адміністративного суду, розташованих за адресою: м. Донецьк, вул. 50-ї Гвардійської дивізії, буд.17, адміністративна справа № 805/7909/14 була втрачена, про що свідчить акт уповноважених осіб Донецького окружного адміністративного суду.

Також представник позивача зазначає, що в порушення приписів ст.102 ПК України, 06.12.2021 - зі спливом більше 7 (семи) років з дня прийняття (23.06.2014) оскаржуваного ППР, та через десять місяців після прийняття 01.02.2020 ухвали Донецького окружного адміністративного суду про відмову у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження, за відсутності нормативних підстав для подібних дій, відповідач збільшив зобов`язання ПРАТ «КДЗ» за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), з посиланням на рішенням суду по справі №7909 від 01.02.2021 (як передбачається позивачем - по справі №805/7909/14) сум: 1186269,00 грн., 2372538,00 грн., а також додатково нарахував пеню в сумі 2868365,23 грн. (про період, підстави та розрахунок такого нарахування податковий орган також не надав відомостей по цей час). Про наведене нарахування, здійснене Відповідачем 06.12.2021, Позивач дізнався самостійно 16.12.2021 з відомостей, розміщених в електронному кабінеті платника Приватного акціонерного товариства «КДЗ».

Після отримання відповіді податкового органу (№4870/05-99-07-16-19 від 17.02.2022) щодо таких нарахувань, а також дій з прийняття податкової вимоги та рішення про опис майна, ПРАТ «КДЗ» мав намір протягом негайно звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, проте через початок широкомасштабного військового вторгнення росії в Україну 24.02.2022, з огляду на місце розташування виробничих потужностей та адміністративних ресурсів, Позивач тимчасово призупинив свою господарську діяльність з метою забезпечення безпеки своїх працівників.

Додатково звертає увагу, що позивач починаючи з квітня 2014 року по цей час здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Надаючи оцінку обставинам, зазначеним у клопотанні представника позивача, суддя керується таким.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. За змістом частини 1 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Правова регламентація поновлення процесуального строку забезпечується, серед іншого, приписами частин 1, 3 та 6 статті 121 КАС України. Вказані норми визначають, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли згаданим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й на природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Частиною 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Надаючи правову оцінку питанню визначенню моменту, з якого починається перебіг строку звернення до суду, суддя враховує презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.

Зі змісту положень КАС України вбачається, що у ньому, як правило, не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду. Окрім цього, не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії від 25.01.2000 Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі Мушта проти України нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45).

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд неодноразово вказував (зокрема, постанова від 22.04.2020 у справі №811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4)ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №120/5780/20-а.

Суддею встановлено, що спірне податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014 вже було оскаржено позивачем до Донецького окружного адміністративного суду, про що свідчить ухвала судді Донецького окружного адміністративного суду від 08.07.2014 про відкриття провадження в адміністративній справі №805/7909/14.

При цьому, надалі таке судове провадження було втрачено внаслідок захоплення 16.09.2014 незаконним озброєним формуванням двох корпусів Донецького окружного адміністративного суду, що, як зазначає позивач, підтверджується актом Донецького окружного адміністративного суду.

Статтею 384 КАС України врегульовано порядок відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справ. Згідно частини першої цієї статті, відновлення повністю або частково втраченого судового провадження в адміністративній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 384 КАС України передбачено, що заяву про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Аналогічні за змістом норми містив КАС України в редакції, чинній з 27.04.2014.

Таким чином, суддя відзначає, що позивач, знаючи про існування відповідних обставин, які пов`язані із захопленням 16.09.2014 незаконним озброєним формуванням двох корпусів Донецького окружного адміністративного суду, був наділений правом звернутись до такого суду із заявою про отримання інформації щодо судового провадження, у якому він є стороною. У випадку ж отримання інформації про втрату такого судового провадження, позивач міг подати до такого суду заяву про відновлення втраченого судового провадження.

При цьому суддя відзначає, що відповідно до наказу №11/Т-г від 22.12.2014 на виконання розпорядження Вищого адміністративного суду України від 15.12.2014 №262 «Про відновлення роботи Донецького окружного адміністративного суду по здійсненню правосуддя у зв`язку із зміною місцезнаходження суду» 22.12.2014 було відновлено роботу Донецького окружного адміністративного суду за адресою: м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2.

У той же час, позивачем жодних активних дій щодо отримання інформації про судове провадження, розпочате за його ж позовною заявою, за період з 22.12.2014 й до сьогодні (понад 9 років) вчинено не було.

Суддя звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні від 26.04.2007 у справі «Олександр Шевченко проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також суддя звертає увагу на те, що ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 01.02.2021 у справі №805/7909/14 повернуто без розгляду заяву Головного управління ДПС у Донецькій області про заміну відповідача та поновлення провадження у справі №805/7909/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Красноармійський динасовий завод» до Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управляння Міндоходів у Донецькій області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення.

У вказаній ухвалі суддею роз`яснено, що позивач має право звернутися до суду з новим позовом в установленому цим Кодексом порядку.

Однак позивач, знаючи про наявність такої ухвали судді в ЄДРСР (про що він сам вказує у своєму клопотанні), знову ж таки не вживає відповідних заходів щодо своєчасного звернення до адміністративного суду із позовною заявою щодо оскарження податкового повідомлення-рішення № від 23.06.2014.

З урахуванням викладеного суддя зазначає, що зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини не можуть вважатися об`єктивними причинами пропуску строку звернення до суду.

Позивачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у останнього непереборних та об`єктивних перешкод або труднощів, які не залежали від його волі та унеможливили своєчасне подання позову.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України: «…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.»

Суддя не бере до уваги твердження представника позивача про введення на території України з 24.02.2022 воєнного стану внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України з огляду на те, що строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом фактично сплив ще до введення такого воєнного стану.

Окрім цього, суддя не бере до уваги твердження представника позивача про отримання листа-відповіді податкового органу №4870/05-99-07-16-19 від 17.02.2022, оскільки обставини, викладені у такому листі, стосуються збільшення зобов`язань ПРАТ «КДЗ», здійсненого податковим органом саме 06.12.2021.

Згідно з частиною першою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням викладеного, суддя доходить висновку про неповажність пропуску позивачем строку звернення до суду та відмову в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. З метою усунення даного недоліку позивачу необхідно подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначити інші підстави для поновлення такого строку.

2. Частиною 1 статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно із ст.10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство в Україні провадиться державною мовою. Застосування інших мов у судочинстві здійснюється у випадках і порядку, визначених законом.

Згідно з частиною першою статті 15 КАС України судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою.

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (частина третя статті 15 КАС України).

За приписами частини четвертої статті 15 КАС України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до статті 79 Закону України «Про нотаріат» нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що при зверненні із позовною заявою позивачем разом із документами, які виготовлені на іноземній мові, повинні бути подані належним чином (нотаріально) засвідчені переклади на державну мову.

Як встановлено суддею, позивачем додано до позовної заяви копії документів, складені іноземною мовою. Разом з тим, матеріали позову не містять перекладу копії даних документів.

Таким чином, з метою усунення даного недоліку позивачу необхідно також надати суду належним чином завірений переклад документів, складених іноземною мовою.

3. Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI (далі Закон від 08.07.2011 № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №3674-VI, судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 1 статті 4 Закону №3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону №3674-VI, за подання суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028,00 гривень.

Позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення № від 23.06.2014, яким визначено загальну суму зобов`язання в розмірі 3558807,00 грн.

Таким чином, розмір судового збору за подання даного адміністративного позову до суду становить 30280,00 грн.

Як встановлено суддею, позивачем до позовної заяви долучено платіжне доручення від 03.07.2014 №1813 про сплату судового збору в сумі 4872,00 грн.

Зважаючи на те, що ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 08.07.2014 було відкрито провадження у справі №805/7909/14 щодо оскарження податкового-повідомлення рішення № від 23.06.2014, суддя презюмує, що такий судовий збір було зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

Разом з тим суддя відзначає, що позивачем повторно подано позовну заяву до суду 23.01.2024, а відтак розмір судового збору підлягає розрахунку за ставками, визначеними станом на 01.01.2024.

Відтак, оскільки позивачем сплачено лише частину судового збору, даний недолік підлягає виправленню позивачем шляхом здійснення його доплати в сумі 25408,00 грн. (30280,00 - 4872,00).

Слід зазначити, що відомості про платіжні реквізити для перерахування судового збору за подання адміністративного позову до Львівського окружного адміністративного суду можна довідатися, зокрема, на офіційному сайті суду (http://adm.lv.court.gov.ua) в розділі Судовий збір, а також автоматично розрахувати та сформувати квитанцію для сплати судового збору.

Належним документом про сплату судового збору в розумінні вищевказаного Закону, є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення (оригінал).

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, враховуючи наведене, позовну заяву належить залишити без руху, а позивачу надати строк для усунення її недоліків відповідно до ч. 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 248, 256, 294, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суддя, -

п о с т а н о в и л а:

позовну заяву Приватного акціонерного товариства «КДЗ» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення залишити без руху.

Позивачу усунути недоліки позовної заяви у строк, що не перевищує десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Копію ухвали невідкладно направити позивачу.

У випадку невиконання вимог ухвали по усуненню недоліків позовної заяви у визначений термін, така буде вважатись неподаною та повернута позивачеві відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала в апеляційному порядку окремо не оскаржується.

Суддя Желік О.М.