Справа № 520/30084/23
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2024 року № 520/30084/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаєва А.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м.Харкові справу за позовом ОСОБА_1 до 151 навчального центру Військової частини НОМЕР_1 , 2 навчального батальйону НОМЕР_2 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 , третя особа військова частина НОМЕР_4 Сили територіальної оборони Збройних сил України про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до 151 навчального центру Військової частини НОМЕР_1 , 2 навчальний батальйон НОМЕР_2 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 , третя особа військова частина НОМЕР_4 Сили територіальної оборони Збройних сил України, в якому просив суд:

- стягнути з 151 навчального центру Військової частини НОМЕР_1 , недоплачене грошове забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 виходячи з посадового окладу 5220 гривень на місяць - у сумі 23534,12 грн.;

- стягнути Військової частини НОМЕР_3 невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 786604,56 грн.;

- стягнути з 2 навчального батальйону 152 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 за період червень-вересень 2023 року додаткову винагороду на період дії воєнного стану у сумі 120000 грн.;

- стягнути з 621 учбового батальйону 151 навчального центру Військової частини НОМЕР_5 та 2 навчального батальйону 152 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця допомога при переїзді до нового місця служби, а саме: м. Верхнедніпровськ, у сумі 163875,95 грн.;

- зобов`язати 2 навчальний батальйон 152 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 виплатити вартість речового майна.

- допустити виконання судового рішення до негайного виконання про стягнення грошового забезпечення до ч. 2 ст. 371 КАС України.

Позивачем подано до суду пояснення, в яких зазначив, що вважає стягнення, а саме: підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця допомога при переїзді до нового місця служби, а саме: м. Верхнедніпровськ, у сумі 163875,95 грн., треба стягувати з 2 навчального батальйону НОМЕР_2 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 у зв`язку з тим, що його було призначено на посаду командира взводу - викладача 2 навчального взводу 2 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_3 у АДРЕСА_1 та звільнено з цієї посади відповідно.

Таким чином, позивач вважає, що вимога про стягнення підйомної допомоги має бути звернута до 2 навчального батальйону 152 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачами, на думку позивача, невиплачено належного грошового забезпечення.

Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Військовою частиною НОМЕР_3 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Пояснення по справі від третьої особи до суду не надійшло.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 11.03.2023 №32 лейтенанта ОСОБА_1 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 09.03.2023 №72 помічником командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_5 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2023 №25 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_5 допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.06.2023 №116 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 увільнено від тимчасового виконання обов`язків за посадою помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 та встановлено вважати, що 10.06.2023 справи да посаду здав.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 27.08.2023 №207 старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 19.07.2023 №249 на посаду командиром взводу - викладачем 1 навчального взводу 1 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_3 , встановлено вважати таким, що 28.08.2023 справи та посаду здав та вибув до нового місця служби до м. Верхньодніпровськ. З 28.08.2023 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 29.08.2023 року № 42 позивача, який прибув з військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_1 ) зараховано до списків особового складу частини.

Відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 30.09.2023 року № 74 командира взводу - викладача 21 навчального взводу 2 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 звільнено у запас за п. «г» (за сімейними обставинами) відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_6 від 25.09.2023 року №338.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Щодо позовних вимог в стягнення з 151 навчального центру Військової частини НОМЕР_1 , недоплачене грошове забезпечення за тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 виходячи з посадового окладу 5220 гривень на місяць - у сумі 23534,12 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 11.03.2023 №32 лейтенанта ОСОБА_1 призначено наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 09.03.2023 №72 помічником командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_5 .

Також, вказаним наказом позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.03.2023 №25 лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_5 допущено до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому лейтенанта юстиції ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.06.2023 №116 увільнено від тимчасового виконання обов`язків за посадою помічника командира з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 та встановлено вважати, що 10.06.2023 справи да посаду здав.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 27.08.2023 №207 старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 19.07.2023 №249 на посаду командиром взводу - викладачем 1 навчального взводу 1 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_3 , вважати таким, що 28.08.2023 справи та посаду здав та вибув до нового місця служби до м. Верхньодніпровськ. З 28.08.2023 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Таким чином, згідно вказаних наказів позивач з 11.03.2023 по 27.08.2023 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_5 , де і перебував на грошовому забезпеченні.

При цьому, судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено того, що останній перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до п.8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

За таких обставин, обов`язок виплати позивачу грошового забезпечення у військової частини НОМЕР_1 був відсутній.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даній частині спірних правовідносин відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у даній частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_3 невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 786604,56 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі по тексту - Закон України № 2011-XII) (в редакції на час звільнення позивача зі служби) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з п.2 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі по тексту Порядок №260) (в редакції на час звільнення позивача зі служби) у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Отже, приписи ч. 2 ст. 15 Закону України № 2011-XII та п.2 розділу XXXII Порядку №260 передбачають право на отримання допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби для певної категорії віськовослужбовців, а саме військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років.

Позивача звільнено у запас за п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

З огляду на підстави звільнення позивача зі служби суд приходить до висновку, що позивач не мав права на отримання допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому, позиції сторін щодо правильності обрахування вислуги років позивача в даному випадку не змінюють вищевказаної обставини, яка свідчить про відсутність права позивача на виплату спірної допомоги при звільненні.

Також, суд враховує приписи п.3 розділу XXXII Порядку №260, якими передбачено, що особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Проте, Перелік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 не містить підстави, за якою було звільнено позивача зі служби, а тому позивач не мав права на отримання одноразової грошової допомоги передбаченої п.3 розділу XXXII Порядку №260.

При цьому, згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 позивачу була нарахована допомога при звільненні (4 %) у сумі 19845,74 грн.

Так, згідно п.4 розділу XXXII Порядку №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460.

Відповідно до п.1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даній частині спірних правовідносин відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у даній частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з 2 навчального батальйону 152 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 за період червень-вересень 2023 року додаткову винагороду на період дії воєнного стану у сумі 120000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1001 від 15.09.2023 - застосовується в частині виплати додаткової винагороди з 1 червня 2023 року) встановлено, що військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу у навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі від 15000 до 30000 гривень з урахуванням їх рівня підготовки (кваліфікації) пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу в розрахунку на місяць відповідно до переліку посад керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах), затвердженого керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) від 27.08.2023 №207 старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 , помічника командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 19.07.2023 №249 на посаду командиром взводу - викладачем 1 навчального взводу 1 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини НОМЕР_3 , вважати таким, що 28.08.2023 справи та посаду здав та вибув до нового місця служби до м. Верхньодніпровськ. З 28.08.2023 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 № 42 від 29.08.2023 року позивача було зараховано до списків особового складу Військової чистини НОМЕР_3 та приступив до виконання службових обов`язків на посаді командира взводу викладача 1 навчального взводу 1 навчальної роти 2 навчального батальйону з посадовим окладом 3520 гривень на місяць (тарифний розряд 13).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 № 74 від 30.09.2023 року позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 та знято з усіх видів забезпечення.

Таким чином, військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 позивач проходив з 29.08.2023 по 30.09.2023 року.

За таких обставин, відповідач у період з 01.06.2023 по 28.08.2023 не мав правових підстав для видання наказу про виплату позивачу додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Отже, позовні вимоги в частині, які стосуються виплати спірної додаткової винагороди у період з 01.06.2023 по 28.08.2023, задоволенню не підлягають.

Як встановлено вище, позивач з 29.08.2023 по 30.09.2023 року проходив службу у Військовій частині НОМЕР_3 .

При цьому, під час проходження служби з 29.08.2023 по 30.09.2023 року позивач обіймав посаду керівного та інструкторсько-викладацького складу.

Судом встановлено, що згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 позивачу у період з 29.08.2023 по 30.09.2023 року не було виплачено додаткової винагороди.

Таким чином, відповідач у вказаний період протиправно не застосував до позивача приписи постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року та відповідно не виплатив позивачу додаткову винагороду.

При цьому, позивач просить суд стягнути з відповідача спірну додаткову винагороду.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що нарахування спірної додаткової винагороди позивачу не було здйснено.

Заборгованість зі сплати спірної додаткової винагороди у даному випадку утворилась би в результаті не виплати нарахованих коштів відповідачем.

Позивачем не надано до суду доказів не виплати нарахованої спірної додаткової винагороди.

Таким чином, заборгованість зі сплати спірної додаткової винагороди перед позивачем на час розгляду даної справи не утворилась.

Отже, позовні вимоги у даній частині звернені на майбутнє.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд для ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо не виплати ОСОБА_1 у період з 29.08.2023 по 30.09.2023 року додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у період з 29.08.2023 по 30.09.2023 року додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з 2 навчального батальйону 152 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця допомога при переїзді до нового місця служби, а саме: м. Верхнедніпровськ, у сумі 163875,95 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги затвердженого Наказом Міністерства оборони України 05.02.2018 року № 45 (далі по тексту Порядок №45) у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби.

Таким чином, підйомна допомога виплачується у разі переїзду військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду.

Відповідно до витягу з наказу № 42 від 29.08.2023 року (м. Верхньодніпровськ) командира Військової частини НОМЕР_3 вбачається, що позивач прибув до нового місця служби (в/ч НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) з Військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_1 ).

Таким чином, позивач змінив місце служби, але в межах одного і того ж населеного пункту (м. Верхньодніпровськ).

За таких обставин, у відповідача були відсутні правові підстави визначені приписами Порядку №45 для виплати позивачу підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даній частині спірних правовідносин відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у даній частині.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання 2 навчальний батальйон 152 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 виплатити вартість речового майна, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі по тексту - Порядок №178).

Відповідно до п. 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Таким чином, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом).

Судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено, що останній звертався до відповідача із заявою (рапортом) щодо компенсації вартості за неотримане речове майно.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даній частині спірних правовідносин відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у даній частині.

Стосовно вимог про допуск до виконання судового рішення до негайного виконання про стягнення грошового забезпечення до ч. 2 ст. 371 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.2 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Так, даним рішенням в задоволенні позовних вимог щодо стягнення грошового забезпечення було відмовлено.

За таких обставин, дане судове рішення не підлягає звернення до негайного виконання.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; зареєстрований: АДРЕСА_3 ) до 151 навчального центру Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ), 2 навчального батальйону НОМЕР_2 навчального центру Військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_5 ), третя особа військова частина НОМЕР_4 Сили територіальної оборони Збройних сил України ( АДРЕСА_6 ) про стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо не виплати ОСОБА_1 у період з 29.08.2023 по 30.09.2023 року додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у період з 29.08.2023 по 30.09.2023 року додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.