Справа № 600/6953/23-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 р. м. Чернівці справа № 600/6953/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кушнір В.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Козак В.Ю.,

представника позивача Бакуліна Д.О.,

представника відповідача 1 Бичкова І.Г.,

представника відповідача 2 не з`явився,

представника відповідача 3 Панкратова Р.П.,

представника відповідача 4 не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідач - 1), Військово-лікарської комісії Чернівецького міського ТЦК та СП (відповідач - 2), Чернівецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідач - 3), військової частини НОМЕР_1 (відповідач - 4) про визнання протиправним та скасування рішення, наказу та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Бакулін Д.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позову, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Військово-лікарської комісії Чернівецького міського ТЦК та СП про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , здоровим та придатним до військової служби;

- визнати протиправними дії Чернівецького районного ТЦК та СП щодо призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Чернівецького районного ТЦК та СП №339 від 19.10.2023р. в частині призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Чернівецького районного ТЦК та СП №314 від 01.10.2023р. в частині присвоєння ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , військового звання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.10.2023р. він був затриманий співробітниками Чернівецького міського ТЦК та СП та доставлений до приміщення Чернівецького міського ТЦК та СП з метою перевірки документів та взяття його на військовий облік. Зазначив, що вказані дії суб`єктів владних повноважень є незаконними, співробітники міського ТЦК та СП, затримуючи позивача, діяли не в межах своїх повноважень, оскільки, затримання призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється лише у випадку вчинення ними адміністративних правопорушень за ст.ст.210, 210-1 КУпАП та виключно співробітниками Національної поліції, та за зверненням РТЦК та СП.

Позивач вказував, що відповідачем-2 було грубо порушено процедуру проходження військово-лікарської комісії позивачем та здійснено фальсифікацію документів, які пов`язані з ВЛК. Так, всупереч вимогам Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402, відповідачем 2 не було взято до уваги те, що ОСОБА_1 офіційно заявив, що проходити ВЛК відмовляється. Крім того, лікарями ВЛК Чернівецького МТЦК огляд позивача не проводився, до матеріалів справи не долучалися та не досліджувалися будь-які аналізи, медичні документи, передбачені пунктами 2.5, 3.4, 3.5 Розділу ІІ Положення, що призвело до порушення процедури проходження ВЛК та ухвалення незаконних рішень. Окрім того, було здійснено фальсифікацію документів, зокрема, психологічного тесту, оскільки, як вказано позивачем, він не заповнювався.

Позивач звертав увагу на те, що ним було перенесено складну операцію по видаленню селезінки, хронічні захворювання шлунку та колінних суглобів, які впливають на загальний стан здоров`я. При цьому, про зазначені захворювання позивач повідомляв співробітників ТЦК та СП, проте дані обставини не були взяті до уваги, медичні документи на прохання позивача долучені до справи не були, не витребувано жодних документів які б свідчили про стан його здоров`я.

Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать, що його призов за загальною мобілізацією було здійснено із порушенням норм чинного законодавства та з перевищенням повноважень.

Ухвалою суду від 30.10.2023р. відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Вказаною ухвалою встановлено строк на подання відповідачами відзиву.

Чернівецьким міським ТЦК та СП подано відзив на позов, у якому вказано, що позов є безпідставним, так як спірних правовідносин між ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивачем взагалі не виникало. Скерування на ВЛК, включення до списків команди на відправку та призову на військову службу під час мобілізації здійснювалось ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач-1 повідомив, що 19.10.2023р. з метою дотримання виконання правил військового обліку позивачу усно було запропоновано з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних та визначення ступеня придатності до військової служби. Подальше скерування його на медичну комісію для визначення придатності до військової служби здійснював ІНФОРМАЦІЯ_4 . Військово-лікарською комісією міського ТЦК та СП були проведені заходи з обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного ОСОБА_1 для визначення придатності до військової служби. За результатами медичного обстеження останній був визнаний придатним до військової служби, що підтверджується відповідною довідкою.

З приводу вимог про скасування рішення ВЛК Чернівецького МТЦК та СП відповідачем-1 зазначено, що ні в усній, ні в письмовій формі позивачем не направлялись звернення про оскарження рішення ВЛК Чернівецького МТЦК або проходження ВЛК вищого рівня при ІНФОРМАЦІЯ_5 . Вказував, що медичний огляд та рішення ВЛК ЧМТЦК та СП було винесене у встановленому законодавством порядку, а наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008р. №402, на який позивач посилався у позові, не застосовується, оскільки стосується проведення медичного огляду призовників, під час призову на строкову військову службу.

Ухвалою суду від 22.11.2023р. відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 22.11.2023р. справу призначено до розгляду в судовому засіданні та витребувано від Чернівецького МТЦК та СП і ВЛК наказ про призов ОСОБА_1 , наказ про присвоєння військового звання ОСОБА_1 , рішення про визнання придатним до військової служби.

В судовому засіданні, призначеному на 08.12.2023р. судом поставлено на обговорення питання щодо заміни неналежного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 на належного ІНФОРМАЦІЯ_4 . Оскільки, позивач заперечив щодо такої заміни, суд ухвалою від 08.12.2023р. Чернівецький РТЦК та СП залучив до участі у справі в якості співвідповідача (відповідач-3). Вказаною ухвалою відповідачу-3 встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

У поданому відзиві відповідач-3 позов не визнав, наполягав на тому, що позовні вимоги в тому числі і до Чернівецького РТЦК та СП є безпідставними. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що із врахуванням довідки медичної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 №6681/23 від 19.10.2023р. ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби. Останній проходив додаткове обстеження суглобу. Крім того, на його скарги були надані висновки лікарів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . На момент медичного огляду будь-яких документів, що підтверджують наявність хронічних або гострих захворювань позивачем не надано, документи щодо непридатності (обмеженої придатності) до військової служби з виключенням з військового обліку станом на 19.10.2023р. відсутні. Крім того, виходячи з приписів Положення №402, в разі незгоди з висновками позаштатної ВЛК Чернівецького МТЦК та СП або з метою скасування постанови ОСОБА_1 повинен був звернутись до ВЛК Чернівецького ОТЦК та СП чи 16 регіонального ВЛК або ЦВЛК.

Відповідач-3 вважає, що в даному випадку заявлені вимоги є вираженням неналежного способу захисту, оскільки ним не було дотримано вимог нормативно-правових документів, що регулюють військовий облік, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Наполягав на відсутності в даному спорі порушення прав позивача.

Ухвалою суду від 05.01.2024р. задоволено клопотання представника позивача та до участі у справі в якості співвідповідача залучено Військову частину НОМЕР_1 (відповідач 4). Вказаної ухвалою встановлено строк відповідачу 4 на подання відзиву на позов.

Від відповідача-4 надійшов відзив, у якому останній позов не визнав та зазначив, що враховуючи норми чинного законодавства, зокрема, Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", не виконання позивачем обов`язку щодо поновлення мобілізаційних даних, дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 є правомірними. Щодо визнання протиправним наказів Чернівецького РТЦК та СП військова частина НОМЕР_1 зазначила, що такі є актами індивідуальної дії, які вичерпали свою дію після їх реалізації, відтак скасування таких призведе до порушення стабільності усталених публічно-правових відносин та принципу правової визначеності. За таких обставин, просив у задоволенні позову відмовити, а судовий розгляд проводити без представника військової частини.

У відповідях на відзиви відповідача-1 та відповідача-3 позивач зазначив, що не відповідають дійсності обставини щодо виклику позивача для направлення на ВЛК, оскільки, його було затримано на вулиці та примусово доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 . В свою чергу направлення на ВЛК позивача було здійснено також примусово. Звертає увагу на те, що відповідачі не пояснюють з яких причин та на підставі яких нормативно-правових актів, після доставки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 співробітники установи не здійснили перевірку його документів та не поставили його на військовий облік, а відразу почали змушувати до проходження ВЛК. Також, звертав увагу на те, що відповідачі не пояснюють за яких обставин, будучи запрошеним для уточнення облікових даних та визначення ступеня придатності до військової служби був направлений одразу до військової служби. Позивач вважає, що посилання відповідачів на довідку ВЛК, як таку, що підтверджує законне встановлення придатності позивача до військової служби є неприпустимим, оскільки, саме процедура проведення ВЛК та як наслідок - рішення, яке прийняте за її результатом оскаржується позивачем у даному позові.

Також, позивач спростовував твердження ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо проведення обстеження і медичного огляду позивача відповідно до закону. Так, форма картки обстеження та медичного огляду, яка заповнена щодо ОСОБА_1 не відповідає формі, яка встановлена законом, що, на думку позивача, свідчить про порушення порядку проходження ВЛК та незаконність висновку ВЛК. Відсутність в картці даних щодо ЕКГ, загального аналізу сечі та флюорографії органів грудної клітки свідчить, на думку позивача, що дані аналізи та обстеження щодо нього не проводились, а документи заповнено формально.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позові та відповідях на відзиви, просив задовольнити їх.

Представники відповідача-1 та відповідача-3 проти задоволення позову заперечувала з підстав, наведених у відзивах. У задоволенні позову просили відмовити.

Представники ВЛК Чернівецького МТЦК та СП (відповідача-2) та військової частини (відповідача-4) в судове засідання не з`явились. Названих відповідачів було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи. У зазначений в ухвалі строк Військово-лікарська комісія Чернівецького міського ТЦК та СП відзиву на позовну заяву не подала. В свою чергу військова частина НОМЕР_1 просила справу розглянути без участі їхнього представника.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд заслухавши промову представника позивача та представників Чернівецького МТЦК та СП та Чернівецького РТЦК та СП, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи та письмові докази, встановив наступне.

Згідно витягу з журналу відвідувань Чернівецького МТЦК та СП, а саме відомостей контролю за 19.10.2023р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , прибув до Чернівецького міського ТЦК та СП для здійснення заходів щодо військового обліку та проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеня придатності до військової служби (а.с.98).

Цього ж дня, Військово-лікарською комісією Чернівецького міського ТЦК та СП здійснено медичний огляд (обстеження) ОСОБА_1 на предмет визначення ступеня придатності до військової служби.

Згідно Довідки ВЛК від 19.10.2023р. №6681/23, виданої в результаті обстеження позивача, ОСОБА_1 визнано придатним до військової служби (а.с.29).

Згідно Витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.10.2023р. №314 ОСОБА_1 присвоєно військове звання "солдат запасу" (а.с.103).

Згідно з Витягом із наказу начальника Чернівецького РТЦК та СП від 19.10.2023р. №339 на виконання вимог Указу Президента від 24 лютого 2022 року №65/2022 "Про загальну мобілізацію", наказу військового комісара обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 24 лютого 2022 року №66 "Про проведення загальної мобілізації", відповідно до Законів України "Про оборону України", "Про військовий обов`язок та військову службу" та "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" - солдат ОСОБА_1 призваний та направлений для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаних та резервістів у складі команди НОМЕР_1 (а.с.104).

Позивач вважає протиправними довідку ВЛК від 19.10.2023р. №6681/23 та дії Чернівецького районного ТЦК та СП щодо призову на військову службу, оскільки стверджує, що відповідачами порушено процедуру його медичного обстеження, здійснено таке обстеження з формальним підходом та без його згоди. З цих підстав вважає протиправними накази, які з цього слідують, про призов його на військову службу і про присвоєння йому військового звання. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 р. було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

На час виникнення спірних правовідносин та на дату ухвалення рішення у цій справі на території України, на підставі відповідних Указів Президента України, затвердженими відповідними законами продовжує діяти воєнний стан.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - №3543-XII).

Згідно зі статтею 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (частина восьма статті 4 Закону №3543-ХІІ).

Абзацом другим частини першої статті 22 Закону №3543-ХІІ визначено, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина третя статті 22 Закону №3543-ХІІ).

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України (частина п`ята статті 22 Закону №3543-ХІІ).

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України Про військову службу і військовий обов`язок від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-третя статті 1 Закону).

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (частина 7 статті 1 Закону №2232-XII).

Згідно з частиною 9 статті 1 №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до статті 2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800.

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Згідно із пп.2.8.1 п.2.8 глави 2 розділу I Положення №402 ВЛК ТЦК та СП створюється у районному (міському) ТЦК та СП.

Для керівництва і контролю за діяльністю цих комісій у ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя створюються відповідно Кримська республіканська, обласні, Київська міська та Севастопольська міська ВЛК.

Головою ВЛК районного (міського) ТЦК та СП призначається лікар, найбільш досвідчений з питань військово-лікарської експертизи, наказом керівника районного ТЦК та СП після погодження з головним лікарем районної (міської) лікарні, головою ВЛК обласного ТЦК та СП, Автономної Республіки Крим, Київського міського ТЦК та СП, Севастопольського міського ТЦК та СА.

У відповідності до пп.2.8.4 п.2.8 глави 2 розділу I Положення №402 на ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення.

Нагадаємо, що в силу п.2.1 глави 2 розділу І Положення №402 позаштатні ВЛК приймають постанови, які оформлюються, зокрема, довідкою військово-лікарської комісії (та є обов`язковими до виконання).

У спірному випадку предметом оскарження є постанова, оформлена довідкою позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії при Чернівецькому міському територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

В силу пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

У відповідності до п.3.1 глави 3 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП.

Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей (п.3.2 глави 3 розділу ІІ Положення №402).

Згідно із п.3.4 глави 3 розділу ІІ Положення №402 перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус-належність, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Особам старшим 40 років обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Інші дослідження проводяться за показаннями.

Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.

Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Згідно з пунктами 3.8 глави 3 розділу ІІ Положення №402 за статтями (пунктами статей) Розкладу хвороб, які передбачають індивідуальне визначення придатності до військової служби і військової спеціальності, після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов:

"Придатний до військової служби";

"Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)";

"Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку";

Обмежено придатний до військової служби.

Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період оформлюється довідкою ВЛК (додаток 4 до цього Положення) у двох примірниках, яка дійсна протягом одного року з дня медичного огляду. Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про тимчасову непридатність або непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку підлягає затвердженню штатною ВЛК. Копія довідки видається особі, яка пройшла медичний огляд.

Згідно із п.3.10 глави 3 розділу ІІ Положення №402 у воєнний час та під час мобілізації, на особливий період відстрочка від призову за станом здоров`я надається військовозобов`язаному на строк від 2 до 6 місяців залежно від захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) та прогнозованої тривалості лікування. Після закінчення відстрочки військовозобов`язані оглядаються для вирішення питання про придатність до військової служби.

За змістом п.3.11 глави 3 розділу ІІ Положення №402 у разі коли лікарям ВЛК ТЦК та СП важко остаточно визначити стан здоров`я військовозобов`язаного, він направляється лікарем - членом ВЛК на амбулаторне або стаціонарне обстеження з подальшим оглядом ВЛК ТЦК та СП, з унесенням відповідного запису про направлення до ЕСОЗ. Якщо обстеження проводилось у закладі охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, то огляд проводиться госпітальною (гарнізонною) ВЛК.

З наведених вище положень видно, що при медичному огляді військовозобов`язаного постійно діюча військово-лікарська комісія (в даному випадку ВЛК Чернівецького міського ТЦК та СП) повинна діяти за чітко визначеним та послідовним алгоритмом.

При цьому, суд вважає важливим акцентувати увагу на тому, що питання визначення наявності або відсутності у позивача певного діагнозу та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі виконувати повноваження цього органу.

Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі №806/526/16 зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №810/5009/18, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.

Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку обґрунтованості прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка обґрунтованості висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що непридатний до військової служби.

Повертаючись до перевірки дотримання ВЛК процедури, визначеної Положенням №402 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою військово-лікарської комісії, оформленою довідкою від 19.10.2023 за №6681/25, позивач був визнаний придатним до військової служби.

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 (за формою згідно з додатком 13 до Положення №402), а саме п.10 - за результатами медичного обстеження позивача спеціалістами: терапевт, хірург, невропатолог, офтальмолог, лор, дерматолог, психіатр, стоматолог, інші лікарі-спеціалісти (травматолог) лікарями проставлено відмітки "придатний" з відповідними підписами та печатками.

Водночас, картка обстеження та медичного огляду щодо позивача не містить результатів досліджень, що відображаються в п.9 картки: загальний аналіз крові, група крові та резус-фактор, біохімічний аналіз крові (вміст глюкози, вміст білірубіну, вміст АЛТ, вміст загального білка), Серологічний аналіз крові на: ВІЛ, антиген до вірусу гепатиту B (HBs Ag), антитіла до вірусу гепатиту C (antiHCV); реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном (RW), загальний аналіз сечі, флюорографія органів грудної клітки, ЕКГ та інші дослідження.

При цьому, за змістом п.3.4 глави 3 розділу ІІ Положення №402 проведення таких досліджень має передувати медичному огляду, отже є обов`язковим.

Така обставина, на переконання суду, свідчить про неповне медичне обстеження ОСОБА_1 при визначенні придатності до військової служби, відповідно такий висновок ВЛК є передчасним.

Як наслідок, порушення порядку проведення медичного огляду позивача є підставою для визнання протиправною та скасування постанови (оформленої у вигляді довідки) ВЛК Чернівецького МТЦК та СП №6681/23 від 19.10.2023р.

Доводи відповідача-3 щодо проведення додаткового обстеження суглобу, а також реагування ВЛК під час проведення огляду на скарги шляхом надання висновків лікарями терапевтом та травматологом, не змінюють тієї обставини, що відповідачем-2 було порушено процедуру проведення медичного огляду, зокрема не проведено ряд досліджень, які можуть свідчити про наявність розладів здоров`я, які не є очевидними (не мають зовнішніх ознак) і про які позивач може і не знати.

Визначаючись щодо способу поновлення права позивача на підставі ст.245 КАС України в даному випадку, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (у складі команди якої позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації) направити позивача на повторний медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби.

З приводу позовних вимог в частині дій ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу та наказів про присвоєння ОСОБА_1 військового звання та призов останнього на військову службу за мобілізацією суд зазначає наступне.

У відповідності до п.2.1 глави 2 Розділу І Положення №402 постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У силу пункту 12 цього Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Керівник районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки:

визначає функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу;

присвоює військове звання солдат (матрос) запасу одночасно з прийняттям на військовий облік особам, які не проходили військової служби або були позбавлені військових звань під час проходження військової служби та служби у військовому резерві чи за вироком суду.

Таким чином, накази начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №314 від 01.10.2023р. про присвоєння військового звання "солдат запасу" ОСОБА_1 та №339 від 19.10.2023р. про призов на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 прийняті на підставі Закону №2232-ХІІ та в межах повноважень, передбачених Положенням №154, за наслідком постанови ВЛК, яка на момент видання наказів була правомірною.

Також суд звертає увагу на інші аспекти, які є також підставами для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС.

За приписами пункту 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право особи, яка звертається до суду з позовом, самостійно та на свій розсуд розпоряджатися своїми правами, зокрема і щодо визначення предмета і підстав позову є складовою диспозитивності як одного із принципів адміністративного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України).

Отже, обсяг позовних вимог та їх формулювання належить виключно позивачу. Розгляд спору за межами підстав заявленого позову, за відсутності перешкод в ефективному захисті порушених прав позивача, вказує на порушення положень принципу змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

Гарантуючи кожній особі право в порядку, встановленому КАС, звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, стаття 5 КАС України одночасно визначає, у який спосіб особа може просити суд їх захистити.

Позивач визначив спосіб захисту свого права шляхом визнання протиправним та скасування наказу Чернівецького РТЦК та СП в частині призову на військову службу за мобілізацією та присвоєння військового звання, тобто шляхом визнання протиправними та скасування індивідуальних актів.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому вичерпуються їх реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд звертає увагу на приписи пунктів 4-7 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (надалі також Положення №1153/2008), відповідно до яких громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці).

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ. Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Частина третя статті 24 Закону №2232-ХІІ передбачає, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення №1153/2008.

Абзацом другим пункту 225 Положення №1153/2008 визначено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: - підстави звільнення з військової служби; - думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; - районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Серед цих підстав відсутні такі підстави як скасування наказу про призов особи на військову службу та наказу щодо присвоєння військового звання.

Позивач із рапортом до командира Військової частини НОМЕР_1 про його звільнення із зазначенням підстав, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, за наслідками розгляду якого мало бути прийняте відповідне рішення, не звертався.

Суд дійшов висновку, що оскаржувані накази є актами індивідуальної дії, тобто актами одноразового застосування, станом на час вирішення справи такі вичерпали свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби. Після видання спірних наказів виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом №2232-ХІІ та Положенням №1153/2008. Цими актами не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування наказів про призов та про присвоєння військового звання. Ці накази вже реалізовані, а тому їх скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

Суд також враховує, що військова служба з моменту її початку покладає на її учасників (військовослужбовця та держави) велике коло взаємних прав та обов`язків матеріального та фінансового забезпечення військовослужбовця, його соціального захисту, виконання ним безпосередньо покладених на нього службових обов`язків та інше. Позивач 19.10.2023 приступив до виконання обов`язків військової служби. У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14 липня 2021 року у справі № 9901/96/21, від 27 жовтня 2022 року у справі № П/9901/97/21). Отже, скасування оскаржуваних позивачем актів індивідуальної дії про його призов та присвоєння військового звання після їх реалізації та вичерпання ними своєї дії порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.

Враховуючи наведені мотиви, суд дійшов висновку, що підстави для скасування оскаржуваних наказів відповідача-3 відсутні.

А відтак, зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Позивачем у позові та в ході розгляду справи наведено доводи і аргументи щодо того, що дії Чернівецького РТЦК та СП при направленні його на ВЛК, здійснення таких дій з перевищенням наданих повноважень. У зв`язку з цим, слід зазначити, що судом враховано, що за фактом ймовірного вчинення кримінального правопорушення за ст.146 ч.1 КК України було внесено відомості в Єдиний реєстр судових розслідувань, на підставі ухвали Першотравневого районного суду м.Чернівці №725/8689/23 від 25.10.2023р., що полягає у запрошенні ОСОБА_1 у грубій формі до приміщення ТЦК з метою проходження ВЛК, чим порушено його особисту свободу та недоторканість. Таким чином, оцінку дій відповідача 3 при направленні позивача на ВЛК буде надано в порядку досудового розслідування в кримінальному провадженні №0004205. Зазначені обставини не можуть бути предметом спору в порядку адміністративного судочинства. При цьому, рішення за результатами його заяви не прийнято, тобто такі обставини на момент прийняття рішення у цій справі є недоведеними у встановленому кримінальним законом порядку, відтак не можуть бути доказами протиправності оскаржуваних позивачем наказів.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній справі відповідач-2 при здійсненні медичного огляду позивача і прийнятті оскаржуваної постанови щодо придатності до проходження військової служби діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку із чим у позовні вимоги підлягають до задоволення частково з мотивів наведених вище.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судові витрати в силу ст.132 КАС України складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Оскільки доказів, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем не надано, суд не вирішує питання про їх розподіл.

Відповідно до частини 5 та 6 статті 246 КАС України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Тобто, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про повернення судового збору.

Позивача на підставі п.12 ч.5 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору.

Натомість, позивач сплатив за даний позов судовий збір в розмірі 1073,60грн, що підтверджується квитанцією №3049-8730-5474-1878 від 25.10.2023р, а тому надміру сплачений судовий збір у зазначеному розмірі підлягає поверненню позивачеві з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення (довідку) Військово-лікарської комісії Чернівецького міського ТЦК та СП про визнання ОСОБА_1 від 19.10.2023р. №6681/23, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , придатним до військової служби.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити ОСОБА_1 на повторний медичний огляд Військово-лікарською комісією для визначення ступеня придатності до військової служби.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області повернути з державного бюджету позивачу ОСОБА_1 надміру сплачений судовий збір згідно квитанції №3049-8730-5474-1878 від 25.10.2023 року в розмірі 1073,60 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2024 р.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач 1 - Чернівецький міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Головна, 119, м. Чернівці, 58001; )

Відповідач 2 - Військово-лікарська комісія Чернівецького міського ТЦК та СП (вул.Головна, 119, м.Чернівці, 58001)

Відповідач 3 - Чернівецький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (Театральна площа, 6, м.Чернівці, 58002; )

Відповідач 4 - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя В.О. Кушнір