Справа № 442/8945/23
Суддя: Курус Р. І.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №442/8945/23
Провадження №2-а/442/1/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючої - судді Курус Р.І.,

за участю секретаря судового засідання Федишина Б.І., ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

встановив:

12.12.2023 (здано на пошту 04.12.2023) до суду надійшов позов ОСОБА_1 до УПП у Львівській області ДПП, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування позову позивач наводить наступне.

16.11.2023 о 13.09 годині інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Безруковим Ю.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ №8151486, у справі про адміністративне правопорушення та накладено штраф у розмірі 510 грн. за те, що нібито він, керуючи транспортним засобом з державним номерним знаком НОМЕР_1 в м. Дрогобичі на вул. П.Орлика користувався засобом зв`язку під час руху, чим порушив п. 2.9 "д" Правил дорожнього руху. Вважає таку постанову протиправною та незаконною. Крім цього зазначає, що постанова винесена без будь-яких доказів. Відсутність доказів у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, на його думку, підтверджуються п. 7 постанови, де не наведено жодного додатка або інших відомостей про будь-які інші докази винуватості позивача. Вважає, що його вина у вчиненні інкримінованого йому правопорушення відсутня, оскільки таку не доведено належними доказами, обставини справи були неповністю з`ясовані, а висновки поліцейського не відповідають обставинам справи.

Разом з тим, у позовній заяві заявлено клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №8151486 від 16.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 гривень. В обґрунтування клопотання позивач покликається на те, що він отримав оскаржувану постанову 22.11.2023. До суду звернувся з позовом 04.12.2023, здавши позовну заяву на пошту, у перший після вихідного робочий день.

12.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

15.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

На виконання вимог ст. 269 КАС України суд скерував відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі, згідно з якою визначив строк подачі відзиву на позовну заяву, та копію позовної заяви з доданими до неї документами.

30.01.2024 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник відповідачів просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Покликається на те, що доводи позивача спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності за вчинене та не підтверджені належними та допустимими доказами у справі. Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання). Інспектор чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР України, тому як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що було зроблено шляхом винесення постанови. Копії відеозапису з нагрудної камери працівника поліції не можуть надати, оскільки закінчився встановлений законом строк зберігання відеозапису. У відзиві представник відповідачів просить врахувати, що позивачем пропущено строк звернення до суду. Просить в позові відмовити та проводити розгляд справи без участі відповідачів.

Позивач в судовому засіданні позов підтримує, просить його задоволити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Як уже було вказано, просили проводити розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

Щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Згідно ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відтак, з урахуванням наведених позивачем доводів, а також той факт, що постанову позивач отримав поштою 22.11.2023, до суду звернувся 04.12.2023 (перший робочий день після вихідного), а відтак суд доходить до висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №8151486 від 16.11.2023, 16.11.2023 о 13.00 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з державним номерним знаком НОМЕР_1 в м. Дрогобичі на вул. П.Орлика, користувався засобом зв`язку під час руху, чим порушив п. 2.9 "д" Правил дорожнього руху користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відеозапису події відповідачами не надано з тих підстав, що закінчився строк зберігання відеозапису.

Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. Учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.1 ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 ПДР України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.9 «д» ПДР водію забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 122 КУпАП, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В Постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 зазначено, що стаття 283 КУпАП встановлює вимоги до постанови про адміністративне правопорушення, яка повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно дост.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце, час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному актів Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р. (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).

Згідно принципу презумпції невинуватості, закріпленого у ст. 62 Конституції України, будь-які сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Доводів позивача про те, що він не користувався мобільним телефоном під час зупинки транспортного засобу відповідно до вимог ПДР відповідачем спростовано не було. Крім цього, відсутність відеозапису події підтверджується п. 7 оскаржуваної постанови, де не наведено жодного додатка або інших відомостей про будь-які інші докази винуватості позивача.

Посилання відповідача щодо того, що зразок постанови не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відео фіксацію є надуманими, оскільки в п. 7 постанови відповідна графа наявна.

Таким чином, відповідачем не представлено суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови.

При цьому необхідно врахувати і практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява №36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin V. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «...суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Обов`язок доказування правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення, наявності в діях особи складу правопорушення покладено законом на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Притягнувши позивача до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем не надано доказів того, що позивачем було вчинено інкриміноване йому порушення.

Таким чином, позов у частині скасування постанови та закриття провадження у справі є підставним та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 536,80 гривень, підлягає стягненню згідно з вимогами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 122, 245, 251 КУпАП, ст. 71, 77, 86, 121, 139, 194, 205, 229, 246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №8151486 від 16.11.2023, винесену лейтенантом поліції УПП у Львівській області ДПП Безруковим Юрієм Сергійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень 00 копійок, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у Львівській області судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 , місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі:

Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції у Львівській області, місцезнаходження: вул. Перфецького, 19, м. Львів, 79053, .

Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, .

Повний тест рішення складено 05.02.2024.

Суддя Курус Р.І.