Справа № 520/14907/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 р.Справа № 520/14907/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 31.10.23 року у справі № 520/14907/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 року по 23.07.2020 року протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення щодо нарахування та виплати однією сумою на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 року по 23.07.2020 року та подати до суду в місячний строк звіт про виконання судового рішення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020 протиправною та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення щодо нарахування та виплати однією сумою на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020 залишено без розгляду. В іншій частині позовних вимог розгляд справи продовжено.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року у справі №520/14907/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 22.01.2020 по 22.07.2020 протиправною.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 22.01.2020 по 22.07.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 задоволено частково. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі №520/14907/2020 скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 у справі №520/14907/2020 залишено без змін.

Відтак, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року набрало законної сили 15.09.2021.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог, а саме, щодо визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020 протиправною та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення щодо нарахування та виплати однією сумою на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року у справі №520/14907/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020 протиправною.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 набрало законної сили 11.01.2022.

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з заявою в порядку ст.382 КАС України, в якій просила суд:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у 10 - денний строк звіт про виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 та 08.12.2021 у справі №520/14907/2020;

- за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішень суду або в разі неподання такого звіту розглянути питання накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідального за виконання рішень, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилалася в обґрунтування поданої заяви на те, що відповідач не виконав рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 та виконав не у повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 у справі №520/14907/2020.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 17.05.2021 року та 08.12.2021 року у справі №520/14907/2020 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення зазначеного зобов`язання є правом суду, а не його обов`язком, тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 в порядку ст.382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням судових рішень від 17.05.2021 року та від 08.12.2021 року у справі №520/14907/2020 слід відмовити.

ОСОБА_1 , не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 року у справі №520/14907/2020 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її заяву в порядку ст.382 КАС України у повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права. Посилається, що відповідач не виконав рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 та виконав не у повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 у справі №520/14907/2020. Вказує, що в заяві в порядку ст.382 КАС України нею вказано, що аналіз цієї норми КАС України дозволяє дійти висновку, що судовий контроль встановлюється після ухвалення судового рішення у справі (вживається словосполучення "суд, який ухвалив"), а тому для встановлення судового контролю повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення та що вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі №800/592/17 та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 по справі №286/766/17. Відтак, вважає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду суб`єктом владних повноважень можливо лише під час прийняття такого рішення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не скористалося правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеної вище норми КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення, а також з того, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи, що наявні правові підстави для зміни оскаржуваної ухвали в частині мотивів та підстав її прийняття, з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в ст.370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15 зазначив, що, зокрема, ст.382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17.

Колегія суддів зазначає, що правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

Як встановлено з заяви ОСОБА_1 , поданої нею в порядку ст.382 КАС України, остання обґрунтовує вказану заяву невиконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021, а також не у повному обсязі виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 року у справі №520/14907/2020.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч.ч.2,4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Отже, вирішення спору в судовому порядку завершується винесенням судового рішення у справі, яке після набрання ним законної сили є обов`язковим для учасників справи та в подальшому має бути виконано стороною у справі самостійно, або у примусовому порядку, визначеному нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (ст.1 Закону України "Про виконавче провадження").

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямованих на примусове виконання таких рішень.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 13.02.2019 р. по справі №643/11906/15-а про те, що примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 р. №1404-VIII, в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 жодним чином не обґрунтовує подану нею заяву в порядку ст.382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням рішень Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року та 08.12.2021 року у справі №520/14907/2020 зверненням до органів виконавчої служби з метою виконання вказаних рішень суду першої інстанції у примусовому порядку, визначеному нормами Закону України «Про виконавче провадження» та вжитими заходами органами виконавчої служби до боржника у зв`язку з невиконанням останнім рішення суду (застосування штрафу, повторного штрафу, звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із повторним невиконанням рішення боржником без поважних причин).

Окрім того, колегія суддів зазначає, що матеріали даної справи не містять обґрунтованих доказів, які б вказували, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вчиняє перешкоди для виконання рішень суду першої інстанції у даній справі з приводу невиконання (часткового виконання) яких, як на думку ОСОБА_1 , вона звернулася до суду першої інстанції з заявою в порядку ст. 382 КАС України.

Відтак, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не наведено переконливих аргументів, підтверджених відповідними доказами щодо того, що у разі невжиття судом процесуальних заходів, передбачених ст.382 КАС України судове рішення (судові рішення) залишиться невиконаним (невиконаними).

При цьому, надаючи правову оцінку доданій до заяви ОСОБА_1 в порядку ст.382 КАС України відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.08.2023 вих.22860-25888/М-03/8-2000/23, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом в постановах від 28.02.2019 у справі №822/1080/17, від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а, невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Також, колегія суддів зауважує, що процесуальні дії щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (як під час ухвалення, так і після ухвалення рішення) відповідно до положень ст.382 КАС України є диспозитивним правом суду.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 29.03.2019 у справі №674/25/17 (провадження №К/9901/32253/18).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з загальним висновком суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваній ухвалі суду про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 в порядку ст.382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням рішень Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року та 08.12.2021 року у справі №520/14907/2020.

Водночас, колегія суддів, надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, викладеним в оскаржуваній ухвалі суду про те, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення та відповідним доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо помилковості таких доводів суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до висловленої правової позиції Верховного Суду, встановити судовий контроль за виконанням судового рішення згідно ст.382 КАС України можливо як під час ухвалення судового рішення, так і вже після ухвалення рішення у справі, що підтверджується ухвалами Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №800/592/17 та від 05.07.2018 р. у справі №206/3911/17 та постановою Верховного Суду від 18.04.2019 року у справі №286/766/17.

Використання у приписах статті 382 КАС України словосполучення «суд, який ухвалив» дає підстави для висновку, що для встановлення судового контролю після ухвалення судового рішення у справі повинен видаватись окремий процесуальний документ (ухвала) після ухвалення рішення у справі, якщо воно фактично не виконується, і саме судом, який виніс відповідне рішення.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.06.2018 року у справі №800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 року у справі №286/766/17.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, вищезазначені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими, а відповідні доводи апеляційної скарги слушними та обґрунтованими, що вказує в такому випадку на необхідність зміни оскаржуваної ухвали суду в частині мотивів та підстав її прийняття.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Частиною 4 ст.317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів та підстав її прийняття, а в іншій частині залишенню без змін.

З урахуванням приписів ч.2 ст.328 КАС України дана постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 року у справі №520/14907/2020 змінити в частині мотивів та підстав її прийняття.

В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 року у справі №520/14907/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 01.02.2024 року