Справа № 520/6664/23
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 р. Справа № 520/6664/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Єгупенко В.В.) від 29.08.2023 року по справі № 520/6664/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

визнати протиправними і скасувати наказ Держпродспоживслужби № 140-к від 15.02.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 " і наказ ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 138-к від 16.02.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 ";

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області з 17 лютого 2023 року;

стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі середньоденного заробітку 621,29 гривень, без утримання податків та зборів, починаючи з 17.02.2023 і до дня винесення судом рішення у справі включно;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць та поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області з 17 лютого 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що унаслідок повторюваних протиправних дій, які полягали у неодноразовому звільненні позивача і тривалої протиправної бездіяльності відповідачів, яка полягала в умисному невиконанні рішень суду, які набрали законної сили, відповідачі порушували права позивача на працю, на державну службу, на оплату праці.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 року по справі № 520/6664/23 в задоволенні позовних відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких наполягають на законності рішення суду першої інстанції, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 року по справі № 520/6664/23 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиви на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Голови Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 01.03.2016 року № 212-к ОСОБА_1 , призначено на посаду заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.

16 грудня 2019 року Держпродспоживслужбою за підписом т.в.о. Голови ОСОБА_2 прийнято наказ № 577-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", за яким у зв`язку із отриманням негативної оцінки результатів службової діяльності, позивача звільнено з посади заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року по справі № 520/510/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправним та скасування висновку, наказу та поновлення на посаді - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії "Б", "В", який затверджений Наказом Держпродспоживслужби "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівництва територіальних органів Держпродспоживслужби у 2019 році" № 569-к від 11.12.2019 року, в частині, що стосується результатів оцінювання службової діяльності заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області Олександра Яковлевича.

Визнано протиправним та скасовано наказ Держпродспоживслужби № 577-к від 16.12.2019 року "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.

Звернуто рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області до негайного виконання.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області (61166, Харківська область, м. Харків, пр. Науки, буд. 40, 6 пов., ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

02 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області із заявою про поновлення на посаді (вх.-057/01-05/9450-20), в якій просив негайно поновити його на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області з дати звільнення на підставі рішення суду, а також вчинити усі необхідні дії для поновлення його на посаді, виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.06.2020 про поновлення його на посаді, повідомило заявника листом № 9.2-057/2/6355-20 від 03.06.2020 про те, що питання щодо негайного поновлення його на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області віднесено до компетенції Голови Держпродспоживслужби. У вказаному листі також зазначено, що Головним управлінням повідомлено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про наявність вступної та резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 у справі № 520/510/20.

Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів листом № 24.3-6/2/9300 від 23.06.2020 надіслала копії наказів Держпродспоживслужби: від 19.06.2020 № 155-к "Про поновлення ОСОБА_1 " та від 22.06.2020 № 161-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".

На виконання вступної та резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року по справі № 520/510/2020 та заяви позивача від 02.06.2020, ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 19 червня 2020 року № 155-к.

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 23.06.2020 № 322-к "Про поновлення ОСОБА_1 " оголошено наказ Держпродспожислужби від 19 червня 2020 року № 155-к "Про поновлення ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 , 19 червня 2019 року на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області; скасовано п. 2 наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 18.12.2019 № 651-к "Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 ".

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 23 червня 2020 року № 323-к "Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 ", керуючись підпунктом 11 пункту 11 Положення про Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 №164, на підставі наказу Держпродспоживслужби від 22 червня 2020 року № 161-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", звільнено з займаної посади ОСОБА_1 , заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, 23 червня 2020 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури державного органу відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року апеляційні скарги Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області - задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 року по справі № 520/510/20 - скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 року у справі № 520/510/20 набрала законної сили 28 жовтня 2020 року.

Постановою Верховного Суду від 31.08.2021 року по справі № 520/510/20 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 520/510/20 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Другого апеляційного адміністративного суду.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року у справі № 520/510/20 апеляційні скарги Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вище зазначеними наказами Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 23 червня 2020 року № 323-к "Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 ", наказу Держпродспоживслужби від 22 червня 2020 року № 161-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 року по справі № 520/9541/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання дій протиправними, визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Держпродспоживслужби і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області щодо видання наказу № 155-к від 19.06.2020 року "Про поновлення ОСОБА_1 " і наказу № 322-к від 23.06.2020 року "Про поновлення ОСОБА_1 " про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за відсутності такої посади у структурі ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.

Визнано протиправним і скасовано наказ Держпродспоживслужби № 161-к від 22.06.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Визнано протиправним і скасовано наказ ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 323-к від 23.06.2020 року "Про звільнення з посади ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області категорії Б, що відповідає освіті, фаху і досвіду ОСОБА_1 , з 22.06.2020 року.

Стягнуто з Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області (проспект Науки, буд. 40, 6 поверх, м. Харків, 61166, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 80828,28 (вісімдесят тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 28 коп.) грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області категорії Б та в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - підлягає негайному виконанню.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1261,20 (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області (проспект Науки, буд. 40, 6 поверх, м. Харків, 61166, ).

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1261,20 (одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20 коп.) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вул. Бориса Грінченка, буд. 1, м. Київ, 01001, ).

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року заяву представника позивача про винесення додаткового рішення суду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання дій протиправними, визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Харківській області (проспект Науки, буд. 40, 6 поверх, м. Харків, 61166, ).

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вул. Бориса Грінченка, буд. 1, м. Київ, 01001, ).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2021 по справі №520/9541/2020 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 по справі № 520/9541/2020 скасовано в частині визнання протиправними дій Держпродспоживслужби і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області щодо видання наказу № 155-к від 19.06.2020 року "Про поновлення ОСОБА_1 " і наказу № 322-к від 23.06.2020 року "Про поновлення ОСОБА_1 " про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за відсутності такої посади у структурі ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області; визнання протиправним і скасування наказу Держпродспоживслужби № 161-к від 22.06.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 "; визнання протиправним і скасування наказу ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 323-к від 23.06.2020 року "Про звільнення з посади ОСОБА_1 "; поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області категорії Б, що відповідає освіті, фаху і досвіду ОСОБА_1 , з 22.06.2020 року.

Прийнято в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано наказ Держпродспоживслужби № 161-к від 22.06.2020 року "Про звільнення ОСОБА_1 " та наказ ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 323-к від 23.06.2020 року "Про звільнення з посади ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, з 22.06.2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 року по справі № 520/9541/2020 залишено без змін.

Наказом Держпродспоживслужби від 14.02.2022 № 75-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " позивача поновлено на посаді заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області з 19.12.2019 р.

На виконання наказу Держпродспоживслужби від 14.02.2022 № 75-к "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області видало наказ "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " від 15.02.2022 № 154-к і наказ "Про визначення посадових обов`язків" від 16.02.2022 № 160-к.

В адміністративному позові зазначено, що з 25.02.2022 позивач перебував у вимушеному простої на підставі наказу ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 01-К-ВС від 25.02.2022.

ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за підписом т.в.о. начальника, за посадою першого заступника начальника ОСОБА_3 надіслало позивачу засобами електронного зв`язку попередження про наступне звільнення № 7.0-057/2/443-23 від 13.01.2023 р.

Не погодившись із отриманим попередженням про наступне звільнення, позивач 23.01.2023 звернувся до начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області зі скаргою, у якій зазначив, що відповідно до структури ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, затвердженої т.в.о. Голови Держпродспоживслужби 31.10.2022 i погодженої Міністром Кабінету Міністрів України 18.11.2022, посада заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області міститься у структурі Головного управління, а штатним розписом ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, затвердженим 15.12.2022, для цієї посади передбачений посадовий оклад, і вона включена до розрахунку місячного фонду оплати праці ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області. Крім того, ураховуючи повторювані протиправні дії щодо позивача і тривале невиконання рішень судів першим заступником начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_4 протягом виконання ним обов`язків начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, неодноразове грубе порушення ним особисто права позивача на працю, на оплату праці, а також права на просування по службі з урахуванням професійної компетентності та сумлінного виконання своїх посадових обов`язків, здійснення ним попередження про наступне звільнення містить ознаки дисциплінарного проступку, який відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України "Про державну службу" є протиправною винною дією чи прийняттям рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Позивач також зазначив, що ОСОБА_3 протиправно використав надані йому службові повноваження і пов`язані з ними можливості, оскільки, ураховуючи будь-які фактичні або можливі скорочення посад або штату державних службовців без скорочення посад, посада першого заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області і посада заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області є посадами категорії «Б», належать до керівництва ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, а повідомлення першим заступником начальника про майбутнє вивільнення містить ознаки конфлікту інтересів і зловживання ОСОБА_3 наданими йому повноваженнями на свою користь. Позивач просив усунути ОСОБА_3 від прийняття будь-яких рішень, які стосуються реалізації першим права на державну службу, просування по державній службі або припинення державної служби з підстав наявності реального конфлікту інтересів; скасувати повідомлення про наступне вивільнення вих. № 7.0-057/2/439-23 від 13.01.2023, здійснене ОСОБА_3 з підстав його неправомірності; ініціювати питання про покладення на ОСОБА_3 матеріальної відповідальності за неодноразове незаконне звільнення позивача і обов`язок покрити шкоду, заподіяну ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області у зв`язку з оплатою позивачу часу вимушеного прогулу і часу затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за результатами розгляду справ № 520/510/20, № 520/9541/2020, № 520/3812/22 у порядку, встановленому законом; розглянути питання щодо наявності в діях ОСОБА_3 складу дисциплінарного правопорушення та ініціювати перед суб`єктом призначення порушення дисциплінарного провадження для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому Законом України «Про державну службу» і Положення про ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.

Листом № 9.0-057/2/1033-23 від 31.01.2023 відповідач 1 повідомив позивача, що одна з посад заступників начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області в структурі, яка введена в дію наказом Головного управління від 19.12.2022, ліквідовується.

Позивач посилається на те, що відповідач 1 не повідомив позивача, яка саме посада заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області ліквідовується, і чи скорочена посада заступника начальника, яку обіймав позивач, чим викликане скорочення штату або посади, яку обіймає позивач, у чому полягає скорочення штату, зміна умов праці, зміна функціональних обов`язків, закріплених за посадою, яку обіймав позивач. Як зазначає позивач, жодних дій, спрямованих на задоволення скарги позивача та ефективний її розгляд по суті відповідач не вчинив.

02.02.2023 р. позивач звернувся зі скаргою до суб`єкта призначення, т.в.о. Голови Держпродспоживслужби ОСОБА_2 , в якій просив порушити дисциплінарне провадження стосовно першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_3 шляхом видання відповідного наказу (розпорядження); скасувати (доручити начальниці ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області скасувати) повідомлення позивача про наступне вивільнення вих. № 7.0-057/2/439-23 від 13.01.2023, здійснене першим заступником начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області Бабаруком А.В. з підстав його неправомірності та реального конфлікту інтересів; провести службове розслідування з питання наявності конфлікту інтересів ОСОБА_3 при підписанні останнім повідомлення №7.0-057/2/439-23 від 13.01.2023 про наступне вивільнення позивача. Позивач посилається на те, що жодних дій, спрямованих на задоволення скарги позивача та ефективний розгляд по суті відповідач 2 не вчинив.

15.02.2023 ГУ Держпродспоживслужби видала наказ № 140-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким звільнено позивача з посади заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області з 16.02.2023 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури Держпродспоживслужби Харківській області, введених в наказом ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області від 19.12.2022 № 991 "Про введення в дію структури та штатного розпису ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області", відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Серед підстав звільнення зазначене попередження про наступне звільнення від 13.01.2023 № 7.0-057/2/439-23, погодження Міністра Кабінету Міністрів України О. Немчинова від 15.02.2023 № 3507/0/2-23.

На підставі наказу Держпродспоживслужби № 140-к "Про звільнення ОСОБА_1 ", ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області видало наказ № 138-к від 16.02.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Не погодившись з наказом Держпродспоживслужби № 140-к від 15.02.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 " і наказом ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 138-к від 16.02.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідно до ст. 87 Закону № 889-VIII відповідач під час попередження запропонував позивачу рівнозначну посаду, проте останній не виявив бажання її зайняти, натомість подав заперечення на отримане попередження. Враховуючи викладене, суд зазначив, що позивачу шляхом направлення у електронному та паперовому вигляді попередження про наступне вивільнення від 13.01.2023 р. вих. № 7.0-057/2/439-23 було запропоновано переведення на рівнозначну посаду, на яке з боку позивача не надійшло будь-якої відповіді щодо результатів його розгляду. У зв`язку з цим суд зазначив, що оскаржувані накази є такими, що відповідають критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийняті з дотриманням приписів чинного законодавства, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

В доводах апеляційної скарги позивач по справі посилається на те, що суд першої уваги не дослідив усі докази, які містяться в матеріалах справи і підтверджують, що посада заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, яку займав позивач, не була скорочена. Вказав, що встановлення факту або відсутності факту скорочення посади, яку займав позивач, здійснюється шляхом порівняльного аналізу попередньої та нової структур ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області та розподілу обов`язків між начальником та заступниками начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, а також штатних розписів ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, які діяли до та після внесення змін до структури. Скорочення штату державних службовців ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області з 498 до 349 одиниць, на яке посилається суд першої інстанції, не може бути достатньою підставою для визнання правомірним звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», оскільки тільки встановлення факту скорочення посади, яку займав державний службовець, є обов`язковою передумовою для попередження державного службовця про наступне звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Також посилається на те, що суд не дослідив та не проаналізував розподіли обов`язків, які містяться в матеріалах справи і підтверджують, що за посадою заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області закріплені всі обов`язки, які виконував позивач. Також зазначає, що на момент попередження позивача про наступне звільнення, а також на момент видання оскаржуваних наказів про звільнення, ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» діяла в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23.02.2021 № 1285-1Х (далі - Закон № 1285-ІХ), який набрав чинності 06.03.2021. Апелянт також посилається на те, що пропонування іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей позивача було обов`язком, а не правом відповідачів. Тому висновок суду першої інстанції про право, а не обов`язок відповідачів запропонувати позивачу вакантні посади зроблений внаслідок застосування закону, який не підлягав застосуванню, а саме - ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» зі змінами внесеними Законом № 440-ІХ. Також вказує, що у попередженні про наступне звільнення № 7.0-057/2/443-23 від 13.01.2023 відповідач 1 запропонував позивачу лише одну посаду державної служби - завідувач сектору підтримки користувачів та інженерної інфраструктури ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, яка не є рівнозначною посадою державної служби. Разом із тим, станом на день складання попередження про звільнення, а також протягом усього періоду до дати звільнення в ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області були інші вакантні посади, переведення на які відповідач 1 не запропонував позивачу. Так, у відповідь на запит про надання публічної інформації, ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області листом від 21.02.2023 № 7.2-057/2/1706-23 «Про розгляд запиту» повідомило, що станом на 13.01.2023 рік у ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області було 34 вакантні посади державної служби категорії «Б» та «В», станом на день запиту - 09.02.2023 у ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області було 36 вакантних посад державної служби категорії «Б» та «В». Натомість, керуючись виключно суб`єктивним ставленням і з метою дискримінації позивача відповідач 1 запропонував йому лише 1 посаду. Додатково 08.02.2023 позивач надіслав відповідачу 1 запит про надання переліку всіх вакантних посад ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, на який ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області надала відповідь листом від 13.02.2023 №7.0- 057/2/1472-23, за яким у ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області було 13 вакантних посад державної служби категорії «Б», які відповідають освіті, фаху і досвіду позивача. Також вказує, що ні суд першої інстанції, ні відповідачі жодним чином не аналізували і не врахували переважне право позивача на залишення на роботі, шо є порушенням порядку повідомлення позивача про майбутнє звільнення і порядку звільнення позивача.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889), Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 889 державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Частиною 2 ст. 1 Закону № 889 визначено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади (п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону № 889).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 889 правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Так, ч. 1 ст. 83 Закону № 889 визначено, що державна служба припиняється: у разі втрати права на державну службу або його обмеження (ст. 84); у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (ст. 85); за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (ст. 86); за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87); у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (ст. 88); у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (ст. 43); у разі виходу державного службовця на пенсію або досягнення ним 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»; з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (ст. 88-1).

Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону № 889 підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу; встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Приписами ч. 3 ст. 87 Закону № 889 встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п. 1 та 1-1 ч. 1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Статтею 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці; систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення; прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу; появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; вчинення за місцем роботи викрадення (в тому числі дрібного) майна роботодавця, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення; призову або мобілізації роботодавця - фізичної особи під час особливого періоду; встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст. 42, 42-1, ч. 1, 2 і 3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи.

В постанові Верховного Суду від 31.08.2023 р. по справі № 640/6982/21 зазначено, що згідно з роз`ясненнями, викладеними в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 07.04.2011 № 114/06/187-11, скорочення чисельності та скорочення штату - поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списковий склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Відповідно до частини 3 статті 87 Закону (про попередження позивача про наступне вивільнення) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Національне агентство України з питань державної служби відповідно до пункту 3 частини третьої статті 13 Закону надало «Роз`яснення щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону) від 20.02.2020 № 86 р/з» згідно з якими при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 чи пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону, положення статті 49-2 Кодексу законів про працю України не застосовуються.».

Таким чином, пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 30.05.2023 у справі № 300/5323/22, від 21.09.2022 у справі № 140/2804/22.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 призначений на посаду заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області наказом Держпродспоживслужби від 14.02.2022 р. № 75-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », позивача поновлено на посаді з 19.12.2019 р.

На виконання наказу Держпродспоживслужби від 14.02.2022 № 75-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » Головним управлінням видано наказ від 15.02.2022 р. № 154-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » і наказ від 16.02.2022 р. «Про визначення посадових обов`язків».

Відповідно до Закону, Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 р. № 164, відповідно до наказу Держпродспоживслужби від 07.12.2022 р. № 516 «Про граничну чисельність працівників територіальних органів Держпродспоживслужби» у зв`язку з затвердженням т.в.о. Голови Держпродспоживслужби Андрієм Лордкіпанідзе структури Головного управління від 31.10.2022 р., погодженої Міністром Кабінету Міністрів України Олегом Немчіновим 18.11.2022 р., та штатного розпису Головного управління на 2022 рік, затвердженого т.в.о. Голови Держпродспоживслужби Андрієм Лордкіпанідзе 15.12.2022 р., Головним управлінням видано наказ від 19.12.2022 р. № 991 «Про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області» (далі Наказ ГУ № 991), яким з 19.12.2022 р. введено в дію Структуру Головного управління, а з 19.12.2022 р. введено Штатний розпис Головного управління на 2022 рік.

Відповідно до Структури Головного управління до складу керівництва Головного управління відноситься: 1.1 Начальник (кількість штатних одиниць 1), 1.2 Перший заступник начальника (кількість штатних одиниць 1), Заступник начальника (кількість штатних одиниць 1), разом до складу керівництва Головного управління за структурою, затвердженою Наказом ГУ № 991 входить 3 особи.

Відповідно до Структури Головного управління від 17.06.2021 р. до керівного складу Головного управління відноситься: Начальник (кількість штатних одиниць 1), Заступник начальника (кількість штатних одиниць 1), Заступник начальника (кількість штатних одиниць 1).

Наведене свідчить про те, що запровадженням Штатного розпису та Структури Головного управління та введенням їх в дію Наказом ГУ № 991 відбулось скорочення однієї керівної посади, а саме посади Заступника начальника.

У зв`язку з скороченням чисельності/штату державних службовців, Головним управлінням листом від 13.01.2023 № 7.0-057/2/439-23 було попереджено позивача про наступне звільнення із займаної посади.

Листом Головного управління від 13.01.2023 р. № 7.0-057/2/439-23 позивачу було запропоновано переведення на посаду державної служби категорії «Б» - завідувача сектору підтримки користувачів та інженерної інфраструктури Головного управління, з посадовим окладом згідно із штатним розписом.

Відповідно до зазначеного листа, у разі прийняття пропозиції про переведення позивачу запропоновано подати начальнику Головного управління заяву про переведення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 Закону.

13.01.2023 начальником Управління роботи з персоналом Головного управління та начальником Управління організаційно-господарського забезпечення Головного управління на електронну адресу позивача та на фактичну адресу проживання було направлене зазначене попередження (лист Головного управління від 13.01.2023 № 7.0-057/2/439-23) та складено протокол про доведення документів до відома ОСОБА_1 від 13.01.2023.

Наказом Держпродспоживслужби від 15.02.2023 № 140-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказом Головного управління «Про звільнення ОСОБА_1 » від 16.02.2023 № 138-К звільнено з посади заступника начальника Головного управління у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Головного управління від 19.12.2022 Наказом ГУ № 911, з виплатою грошової допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Що стосується посилання позивача на те, що суд першої інстанції не дослідив усі докази, які підтверджують, що посада заступника начальника ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області, яку займав позивач, не була скорочена, суд зазначає наступне.

Так, порівняльний аналіз структури першого відповідача від 17.06.2021 р. та структури від 18.11.2022 р. свідчить про те, що у зв`язку зі змінами, які відбулися у структурі цього органу, був створений новий структурний підрозділ під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у якому передбачено посаду начальника, першого заступника начальника, та заступника начальника.

В свою чергу, твердження стосовно внесення змін до структури тільки через поновлення на посаді ОСОБА_3 на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 р. по справі № 520/18502/2020, постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2021 р. є безпідставними, оскільки ґрунтуються на припущеннях позивача та не впливають на предмет спірних правовідносин у цій справі. Крім того, як зазначив перший відповідач, ОСОБА_3 після свого поновлення за рішенням суду пропрацював на посаді першого заступника поза штатом на протязі більше ніж один рік до проведення змін у структурі Головного управління у грудні 2022 року.

Також судом встановлено, що фактичною підставою прийняття рішення про проведення скорочення штату та чисельності працівників шляхом зміни структури Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області був саме лист Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 20.09.2022 р. вих. № 24.3-4/13350, у якому зазначено, що Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів з метою оптимізації діяльності територіальних органів просить провести самодіагностику та надіслати до 27 вересня 2022 року проекти структур в 3 примірниках, розроблених відповідно до зразка, що додається, на адресу Держпродспоживслужби: вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001.

У зв`язку з затвердженням штатного розпису Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, який вступив в дію на підставі Наказу № 991 з 19.12.2022 р. було скорочено чисельність та штат державних службовців Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області з 498 до 349 одиниць порівняно із штатним розкладом, що діяв до цього.

Що стосується доводів про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, то згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу.

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), зазначено, що суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Як вказувалося вище, за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до ч. 1 ст. 87 № 889- VIIІ однією з підстав для припинення державної служби є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Аналіз цієї норми свідчить про можливість у суб`єкта призначення розірвати трудовий договір з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу з будь-яким державним службовцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року по справі № 420/3541/20.

Що стосується доводів апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині відсутності обов`язку відповідачів запропонувати позивачу вакантні посади, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Судовим розглядом встановлено, що листами Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захист у споживачів від 23.12.2022 р. вих. № 24.3-4/21084, від 03.01.2023 р. вих. № 24.3-4/179, від 11.01.2023 р. вих. № 24.3-3/716, повідомлено, що ОСОБА_3 наказом Держпродспоживслужби від 23.02.2022 № 97- к на виконання рішення суду з 12.12.2020 р. був поновлений на посаді першого заступника начальника Головного управління, яка була відсутня на момент поновлення, з метою належного виконання рішення суду та за пропозицією Головного управління були затверджені нова структура та штатний розпис Головного управління, в яких утворена посада першого заступника начальника Головного управління.

Як вказувалося вище, вищезазначені структуру та штатний розпис введено в дію наказом Головного управління від 19.12.2022 № 991.

На підставі цих обставин, перший відповідач, з урахуванням рішення суду, яке набрало законної сили, вважав саме ОСОБА_3 таким, що продовжує працювати на посаді першого заступника начальника Головного управління.

Також судом встановлено, що посада заступника начальника Головного управління належить до підкатегорії посад державної служби "Б2". Разом з тим, оскільки станом на момент виникнення спірних правовідносин в першого відповідача були відсутні рівнозначні посади, було рекомендовано запропонувати, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей одному із заступників начальника Головного управління (в першу чергу посаду керівника самостійного структурного підрозділу - за наявності).

Так, позивач обіймав посаду заступника начальника обіймав категорію Б2, а запропонована посада завідувача сектору підтримки користувачів та інженерної інфраструктури Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області передбачає категорію Б3.

Як було встановлено під час розгляду справи, позивачу у електронному та паперовому вигляді направлялося попередження про наступне вивільнення від 13.01.2023 р. вих. № 7.0-057/2/439-23 та було запропоновано переведення на рівнозначну посаду, але від позивача не надійшло будь-якої відповіді щодо результатів його розгляду.

Що стосується доводів позивача про порушення першим відповідачем переважного права на залишення на роботі, то згідно приписів ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», вирішення цього питання відноситься до компетенції суб`єкта призначення, яким в межах спірних правовідносин є Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Згідно з ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частиною 6 вказаної статті встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Оскільки станом час звільнення ОСОБА_1 , в Головному управлінні відсутні рівнозначні посади, було рекомендовано запропонувати, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей одному із заступників начальника Головного управління (в першу чергу посаду керівника самостійного структурного підрозділу - за наявності).

При цьому, саме Держпроспоживслужба вважала за доцільне залишити на посаді заступника начальника Головного управління особу, яка має відповідну професійну підготовку та професійні компетентності з урахуванням вимог частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» та статті 42 Кодексу законів про працю України. Тобто, саме суб`єкт призначення Держпроспоживслужба, визначила підстави щодо переважного права залишення на посаді.

Як зазначив перший відповідач, визначення переваги у відповідній професійній підготовці та професійній компетентності з боку відповідачів відбувалося між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які обіймали посади заступників начальника, виходячи з наступного. Так, обидва мають повну вищу освіту, порушень правил внутрішнього службового розпорядку та правил етики поведінки на момент визначення переваги не було. До дисциплінарної відповідальності не притягувалися.

ОСОБА_1 має повну вищу освіту, у 2002 році закінчив Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого, спеціальність правознавство, кваліфікація юрист, у 2010 році присвоєно науковий ступень кандидата юридичних наук зі спеціальності «адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право. У 2016 році закінчив Харківський національний університет будівництва та архітектури, спеціальність фінанси і кредит, кваліфікація спеціаліст з фінансів і кредиту. З 02.03.2016 року був призначений на посаду заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, проте з грудня 2019 року фактично не працює, оскільки постійно перебуває у судових спорах з Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області, фактично приступив до виконання повноважень лише 14.02.2022 року, але вже з 25.02.2022 року перебував у простої. Тобто, у позивача фактично відсутній досвід трудової діяльності на займаній посаді.

ОСОБА_5 має повну вищу освіту, у 1971 році закінчив Полтавський державний сільськогосподарський інститут, спеціальність «Ветеринарна медицина», кваліфікація «лікар ветеринарної медицини», у 2006 році закінчив Київський національний університет внутрішніх справ, спеціальність «Правознавство», кваліфікація «юрист». Протягом 2017 - 2019 років обіймав посаду заступника начальника та першого заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві, протягом 2019 року займав посаду начальника Оболонського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, з 2019 по 2020 рік перебував на посаді головного спеціаліста відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Протягом 2021 року ОСОБА_5 займав посаду провідного лікаря ветеринарної медицини відділу безпечності харчових продуктів Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, посаду головного спеціаліста відділу державного контролю Управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області. З грудня 2021 займав посаду заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, та з грудня 2021 року по серпень 2022 перебував виконуючим обов`язки начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області.

На підставі цього, відповідачі дійшли до висновку, що ОСОБА_5 має вищу відповідну професійну підготовку та професійну компетентність ніж ОСОБА_1 , а тому враховуючи професійну підготовку та професійну компетентність позивача, Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області використало єдину можливість виконати вимоги закону, та запропонувало йому посаду категорії «Б» - завідувач сектору підтримки користувачів та інженерної інфраструктури.

Наведене свідчить про те що Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області процедуру звільнення позивача здійснено з дотриманням норм чинного законодавства України.

Що стосується доводів позивача про порушення вимог ст. 9-1 Закону України «Про державну службу» щодо доведення наказу Держпродспоживслужби № 140-к, 138-к «Про звільнення ОСОБА_1 », колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Держпродспоживслужби від 07.12.2022 р. № 516 «Про граничну чисельність працівників територіальних органів Держпродспоживслужби» затверджено граничну чисельність працівників територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 19.12.2022 р. № 991 «Про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області», наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 27.12.2022 р. № 1018 Про внесення змін до наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 19.12.2022 р. № 991 Про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, на підставі яких було введено нову Структуру та Штатний розпис від 19.12.2022 р., виходячи з яких, зокрема скорочується посада заступника начальника.

У зв`язку з цим, на електрону адресу позивача було направлено лист із копією наказу № 991, копією структури та штатного розпису від 19.12.2022 р., у яких відображена інформація про майбутнє скорочення однієї з посад заступника начальника.

В подальшому, 13.01.2023 р. на електрону та поштову адресу позивача було направлено лист в якому містилося попередження про його наступне вивільнення через 30 календарних днів з дня ознайомлення з вказаним попередженням.

Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 15.02.2023 р. № 140-к, виданого на тридцятий календарний день з моменту доведення до відома позивача (тобто з 17.01.2023 р.) про його скорочення було звільнено ОСОБА_1 з посади заступника Головного управління Держпросдпоживслужби в Харківській області.

На підставі цього, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області 16.02.2023 р. тобто на тридцять перший календарний день з моменту попередження позивача про його вивільнення було видано наказ № 138-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про державну службу» доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними. Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів. Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Таким чином, посилання позивача на недотримання вимог ст. 9-1 Закону України «Про державну службу» відповідачами є безпідставними.

Що стосується посилання позивача на безпідставність застосування судом першої інстанції правових позицій Верховного суду у справах № 380/3269/20 від 28.07.2022, № 140/6353/20, № 380/3613/20, № 380/3645/20, № 380/3655/20, від 03.08.2022 у справі № 380/3764/20, з посиланням на те, що спірні правовідносини у зазначених справах не є подібними, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 233/2021/19 конкретизувала власні правові висновки та правові висновки Верховного Суду України щодо критеріїв встановлення подібності правовідносин, визначивши, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними в порівнюваних ситуаціях.

Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом.

Якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, стосовно якого вони вступають у правовідносини, то в такому разі подібність треба також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно.

Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші додатковими.

Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин (як-от, участь банку або іншої фінансової установи у кредитних правовідносинах, що слідує зі змісту частини першої статті 1054 ЦК України) та/чи їх специфічний об`єкт (об`єктом правовідносин за кредитним договором є кошти).

Так само не завжди для встановлення подібності правовідносин має значення й об`єктний критерій.

Подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього).

Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. Необхідно встановити подібність правовідносин (відносин), що з огляду на значення слова «подібний» не завжди означає тотожність.

Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити подібність правовідносин ні за змістовим, ні за суб`єктним, ні за об`єктним критеріями. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним. Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин.

Крім того, сторонами справи не завжди є сторони спору. Тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин.

Ураховуючи наведені висновки щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», Велика Палата Верховного Суду вважає за потрібне конкретизувати висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 (пункт 32), від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 11 квітня 2018 року у справі №910/12294/16 (пункт 16), від 16 травня 2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40), у постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 910/8956/15, від 6 вересня 2017 року у справі № 910/3040/16, від 13 вересня 2017 року у справі № 923/682/16 тощо); а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 760/21151/15-ц, від 29 травня 2018 року у справах № 305/1180/15-ц і № 369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 6 червня 2018 року у справах № 308/6914/16-ц, № 569/1651/16-ц та № 372/1387/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 648/2419/13-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц тощо).

Конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно.

Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Відмінність у предметах і підставах позовів у зазначених справах означає, що спірні правовідносини не є тотожними. Однак це не спростовує їх змістовну подібність, зумовлену, зокрема, подібним матеріально-правовим регулюванням прав і обов`язків учасників спірних правовідносин.

У спірних правовідносинах та у справах, правові висновки, в яких використано судом першої інстанції застосовано п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, судом першої інстанції з урахуванням подібності правових відносин у справі та справах, в яких використано правові висновки, за критерієм подібності застосування норми права, а саме п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", яка була чинна на момент виникнення вказаних правовідносин (п. 1 ч. 1 ст. 87 із змінами, внесеними згідно із Законом № 117-IX від 19.09.2019 р.).

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Таким чином, процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин, а саме на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, а так само і на момент видання оскаржуваного наказу в цій справі врегульована нормами Закону № 889-VIII (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законами № 117- IX та № 440-IX), що виключає застосування до спірних правовідносин КЗпП України.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09 червня 2022 року в справі № 380/3269/20, від 28 липня 2022 року в справах № 140/6353/20, № 380/3613/20, № 380/3645/20, № 380/3655/20, від 03 серпня 2022 року в справі № 380/3764/20.

На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, спірні накази Держпродспоживслужби № 140-к від 15.02.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 " та ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 138-к від 16.02.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 " прийняті відповідачами з дотримання норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи те, що інші вимоги позивача є похідними від вимог щодо визнання протиправними і скасування наказів Держпродспоживслужби № 140-к від 15.02.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 " і ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області № 138-к від 16.02.2023 "Про звільнення ОСОБА_1 ", суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 року по справі № 520/6664/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло О.В. Присяжнюк