Справа № 320/15143/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2024 року № 320/15143/21

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу у місті Києві за позовом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту також позивач, Департамент, ідентифікаційний код: 40224921; адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 32-А) з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту також відповідач, ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), в якому просить суд припинити право на виконання будівельних робіт, набуте на підставі поданого повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1): «Реконструкція нежитлового приміщення №123 (в літері А) по АДРЕСА_2 » від 27.05.2021 №КВ 82 та скасувати реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1) «Реконструкція нежитлового приміщення №123 (в літері А) по АДРЕСА_2 » від 08.07.2021 №КВ 40, замовник будівництва ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю було встановлено, що відповідачу на праві власності належала квартира АДРЕСА_3 загальною площею 87,9 кв. м. В подальшому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно створено новий розділ на підставі висновку щодо технічної можливості експлуатації об`єкта нерухомого майна, внаслідок чого було змінено площу на 97,6 кв. м. та функціональне призначення об`єкта на нежитлове приміщення №123. Відповідно до даних Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація щодо документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме, щодо реконструкції квартири в нежитлове приміщення.

Позивач стверджує, що оскільки відбулися зміни техніко-економічних показників об`єкта в частині збільшення площі об`єкта будівництва та функціонального призначення, така реконструкція потребує отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для проектування об`єкта будівництва відповідно до частини п`ятої статті 26 та частини першої статті 29 Закону, а тому спірна проектна документація розроблена та передана замовнику будівництва (відповідачу) з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил. Як наслідок, позивач зазначає, що відповідачем як замовником будівництва, наведені недостовірні дані у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 27.05.2021 №КВ 82 та у декларації про готовність об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) від 08.07.2021 №КВ 40 на спірний об`єкт.

На думку позивача, означені обставини є порушенням вимог Закону України «Про архітектурну діяльність» та є підставою для припинення права на виконання будівельних робіт та, як наслідок, скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У зв`язку з тривалим перебуванням судді Терлецької О.О. у відпустці та на підставі Розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 №73-р/ка, справу №320/15143/21 було передано до ВДЗК (канцелярії) для повторного автоматизованого розподілу справи між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана адміністративна справа була передана на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2022 адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 призначено судове засідання.

Відповідач надіслав до Київського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши про те, що для реконструкції житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації та функціонального призначення відноситься до переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, про що було зазначено у проектній документації.

Відповідач наголошує на ненаданні позивачем жодних доказів зміни в процесі реконструкції зовнішньої конфігурації чи функціонального призначення об`єкту, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для висновку про внесення неправдивих даних щодо площі об`єкта чи її зміни незаконним шляхом.

Відповідач зазначає про можливість проведення перевірки щодо об`єктів, які знаходяться в процесі будівництва, у той час як з моменту реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність його до експлуатації така декларація вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного в силу його узаконення.

Також відповідач зазначає про пропуск позивачем строку звернення до суду.

За наслідками розгляду клопотань від 21.11.2023 про розгляд справи у порядку письмового провадження, поданих сторонами, суд, керуючись положеннями частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України завершив розгляд справи у письмовому провадженні.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить група нежитлових приміщень загальною площею 97,6 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 ; квартира загальною площею 87,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_4 .

21 травня 2021 року до Департаменту відповідачем подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) «Реконструкція нежитлового приміщення з №123 (в літері А) по АДРЕСА_2 » реєстраційний номер КВ82.

Замовником будівництва ОСОБА_1 у повідомленні про початок виконання будівельних робіт наведено дані, зокрема, проектна документація, розроблена ТОВ «Конструкторське бюро «ЕКСПЕРТ ПРОЕКТ» під керівництвом головного інженера проекту ОСОБА_2 та затверджена замовником ОСОБА_1 .

Відповідальною особою проектувальника, що здійснює технічний нагляд, визначено ОСОБА_3 . Генеральним підрядником визначено ОСОБА_1 .

До Департаменту 16.06.2021 надійшла подана замовником будівництва, відповідачем, декларація про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) «Реконструкція нежитлового приміщення з №123 (в літері А) по АДРЕСА_2 », зареєстрована за номером КВ40.

Замовником будівництва ОСОБА_1 у декларації про готовність до експлуатації об`єкта наведено дані, зокрема, що проектна документація розроблена ТОВ «Конструкторське бюро «ЕКСПЕРТ ПРОЕКТ» під керівництвом головного інженера проекту ОСОБА_3 , замовником ОСОБА_1 , відповідальною особою проектувальника, що здійснює технічний нагляд, визначено ОСОБА_3 , технічну інвентаризацію проектна проведено ОСОБА_4 , відповідно до технічного паспорта від 01.06.2021 №3777к, загальна площа об`єкта відповідно до проектної документації 97,6 кв. м. Документ на земельну ділянку відсутній, оскільки реконструкція об`єктів будівництва проводиться без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані.

Позивачем в адміністративному позові зазначено, що у зв`язку необхідністю проведення перевірки достовірності даних, наведених у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, здійснено заходи державного архітектурно-будівельного контролю з метою проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил на об`єкті «Реконструкція нежитлового приміщення з №123 (в літері А) по АДРЕСА_2 ».

Позивачем під час виїзду на місце 01.09.2021 з метою проведення перевірки, було встановлено, що доступ до об`єкта будівництва був обмежений, суб`єкти містобудування на об`єкті будівництва були відсутні, що унеможливило проведення перевірки.

Листом Департамент від 03.09.2021 відповідача повідомлено про проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об`єктах будівництва «Реконструкція нежитлового приміщення №1 (в літері «А») з поліпшенням конструкції існуючого пандусу по АДРЕСА_2 у Дніпровському районі міст Києва» та «Реконструкція нежитлового приміщення №123 (в літері «А») по АДРЕСА_2 у Дніпровському районі міст Києва» з проханням прибути до Департаменту та надати документи. Крім того, під час здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю Департамент просить забезпечити присутність особи, відповідальної за проведення технічного нагляду, ОСОБА_3 , особи, відповідальної за проведення авторського нагляду, ОСОБА_2 та доступ до об`єкта будівництва за вищевказаною адресою.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.08.2021, номер інформаційної довідки 272567771, відповідач на праві приватної власності належить нежитлове приміщення №123 на АДРЕСА_2 , загальною площею 97,6 кв. м., на підставі, зокрема договору купівлі продажу квартири, серія та номер:1112, виданий 10.07.2020, видавник: Сохнич К.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відсутня інформація щодо документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а саме щодо реконструкції нежитлового приміщення 123 на АДРЕСА_2 , загальною площею 98 кв. м, тобто така реконструкція потребує отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта реконструкції квартири в нежитлове приміщення за цією адресою.

Позивач, вважаючи, що відповідач не виконувала у відповідності до законодавства реконструкцію означеного об`єкта, тому вона не може бути замовником його подальшої реконструкції та, відповідно не може затверджувати проектну документацію, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд зазначає таке.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України від 17.02.2011 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон №3038-VI), а правові та організаційні засади здійснення архітектурної діяльності, формування сприятливого життєвого середовища, досягнення естетичної виразності, економічної доцільності і надійності будинків, споруд та їх комплексів визначені Законом України від 20.05.1999 №687-XIV «Про архітектурну діяльність» (далі Закон №687-XIV).

Відповідно до вимог статті 1 Закону №687-XIV архітектурна діяльність визначається як діяльність по створенню об`єктів архітектури, яка включає творчий процес пошуку архітектурного рішення та його втілення, координацію дій учасників розроблення всіх складових частин проектів з планування, забудови і благоустрою територій, будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту) будівель і споруд, здійснення архітектурно-будівельного контролю і авторського нагляду за їх будівництвом, а також здійснення науково-дослідної та викладацької роботи у цій сфері.

Згідно вимог статті 7 Закону №687-XIV проект об`єкта архітектури розробляється під керівництвом або з обов`язковою участю головного архітектора проекту та/або головного інженера проекту, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат.

За правилом, закріпленим у частини шостій статті 31 Закону№3038-VI та частині третій статті 7 Закону №687-XIV, проектна документація на будівництво об`єктів не потребує погодження державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, юридичними особами, утвореними такими органами. Забороняється вимагати від замовників рішення архітектурно-містобудівної ради для подальшого розгляду і погодження проектної документації.

Порядок розроблення проектної документації на будівництво об`єктів, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16.05.2011 №45 (далі наказ Мінрегіонбуду №45) пункт 18 якого встановлює, що проектна документація на будівництво об`єктів не потребує погодження державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, юридичними особами, утвореними такими органами.

Відповідно до вимог підпункту 3.2 пункту 3 Державних будівельних норм України «Склад та зміст проектної документації на будівництво» ДБН А.2.2-3:2014 поняття «реконструкція» визначено складовою поняття «будівництво», а підпунктом 3.21 цього пункту встановлено, що «реконструкція це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності)».

Відповідно до вимог частини першої статті 34 Закону №3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

За правилами частини другої статті 34 Закону №3038-VI зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Частиною четвертою статті 34 Закону №3038-VI визначено, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої, другої статті 36 Закону №3038-VI право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається.

Дане повідомлення про початок виконання будівельних робіт на об`єкті реконструкції 21.05.2021 зареєстровано за № КВ82.

Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт передбачені вимоги як до повідомлення про початок виконання таких робіт, так і до декларації про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1) у відповідних додатках: додаток 21 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 (бланк повідомлення про початок виконання будівельних робіт) та додаток 3 до цього Порядку в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.2021 № 681 (бланк декларації про готовність до експлуатації об`єкта з незначними наслідками (СС1)) - передбачають зазначення площі об`єкта відповідно до проєктної документації.

Подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об`єкта реконструкції до експлуатації здійснювалися у відповідності з вимогами статей 34, 36 та 39 Закону №3038-VI, а також Порядку виконання підготовчих і будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466.

При цьому, прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації згідно вимог частині четвертої статті 39 Закону №3038-VI здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня подання відповідних документів.

Таким чином, виходячи з означених правових норм вчинення реєстраційних дій щодо повідомлення та декларації по спірному об`єкту здійснено позивачем після перевірки достовірності та повноти наданих відомостей замовником будівництва.

Позивачем додано до позовної заяви Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про те, що нежитлове приміщення №123 за адресою: АДРЕСА_2 , станом на момент реєстрації 16.07.2021, загальною площею 97,5 кв. м. належить відповідачу.

У той же час, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2020 вбачається, що за адресою : м. Київ, вул. Воскресенська, 18, прим. 123 знаходиться група нежитлових приміщень загальною площею 98 кв. м., належних на праві власності відповідачу.

Відповідно до технічного паспорта на групу нежитлових приміщень №123 по вул. Воскресенській, 18 у м. Києві, виготовленого 13.07.2020, інвентаризаційна справа №6682, загальна площа нежитлових приміщень становить 98,00 кв. м.

У повідомленні про початок виконання будівельних робіт зазначена аналогічна площа об`єкта 98 кв. м., у той час як в декларації вказано 97,6 кв. м. загальну площу об`єкта за наслідками проведеної технічної інвентаризації відповідно до технічного паспорта від 01.06.2021 №3777к.

Тобто, зміни у технічну документацію, щодо загальної площі спірного нежитлового приміщення були внесені після подання відповідачем повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та після внесення в Реєстр будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва відповідних даних.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 Закону №3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I - III категорій складності, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина п`ята статті 39 Закону №3038-VI).

Згідно вимог частини дев`ятої 9 статті 39 Закону №3038-VI зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою, зокрема, для оформлення права власності на нього.

Право власності відповідача на об`єкт нерухомості групу нежитлових приміщень загальною площею 97,6 кв. м. по вул. Воскресенській, 18, прим. 123 оформлено 16.07.2021, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.08.2021, зміни в загальну площу приміщення, внесені на підставі технічного паспорту виготовленого 01.06.2021.

Повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларація про готовність об`єкта реконструкції до експлуатації з 01.06.2021 вичерпали свою дію оформленням права власності на об`єкт реконструкції внаслідок його узаконення.

Згідно вимог статті 41 Закону №3038-VI та пункту 9 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі Порядок №553), державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Уніфіковану форму акта, що складається за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності під час виконання підготовчих та будівельних робіт затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.05.2012 №240, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 липня 2012 р. за № 1116/21428 (далі наказ Мінрегіонбуду №240) додаток №1. Цим же наказом Мінрегіонбуду №240 затверджені форми інших обов`язкових документів у сфері здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, включаючи форму направлення для проведення планового (позапланового) заходу додаток 9 та форму припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил додаток 3.

Відповідно до вимог Порядку №553 під час проведення позапланової перевірки підлягають контролю виключно питання, які стали підставою для проведення такої перевірки. Згідно з пунктом 12 Порядку №553 посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані, зокрема, у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством; ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством.

Відповідно до пунктів 13, 14 Порядку №553 суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.

У разі відмови суб`єкта містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, у допуску посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки складається відповідний акт. Разом з тим, позивач обов`язково передбаченого акту за результатами проведення ним позапланової перевірки не склав. Належних і допустимих доказів фіксації результатів проведення позапланової перевірки (протоколів, актів, приписів) до суду не надав.

Суд бере до уваги, що у постанові від 24.12.2019 у справі №822/716/16 Верховний Суд дійшов висновку, що факт проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил без присутності уповноваженої суб`єктом містобудування особи свідчить про допущення грубого, а не формального порушення ДАБІ порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. Зокрема, суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється перевірка, має право бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та за його наслідками отримувати акт перевірки, припис, надавати письмові пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки. Вказаний правовий висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2020 у справі №208/6557/16-а (2-а/208/219/16). На необхідності залучення саме суб`єкта містобудівної діяльності, який перевіряється, до участі у проведенні перевірки наголошено й у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №822/714/16.

Законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру призначення і проведення позапланової перевірки органами державного архітектурно-будівельного контролю та порядок оформлення її результатів. При цьому, неухильне виконання вказаної процедури контролюючими органами є основною гарантією дотримання принципів державного архітектурно-будівельного контролю та забезпечення непорушності прав і законних інтересів суб`єктів господарювання, інтересів яких стосуються результати її проведення.

В свою чергу, порушення процедури призначення та проведення перевірки призводить до відсутності її правових наслідків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №826/2076/15.

Такий висновок підтверджується висновками Європейського Суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ) у рішенні від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України», в якому ЄСПЛ зазначено, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Верховним Судом у постановах від 23.01.2018 року у справі №804/12558/14 та від 21.05.2020 року у справі №208/6557/16-а (2-а/208/219/16) вказано, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 26.02.2020 року у справі №826/7847/17, де зазначено, що нормами Закону №3038 та Порядку №553 здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок проведення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю. Лише їх дотримання може бути належною підставою для проведення позапланової перевірки та оформлення її результатів, які створюють для суб`єкта містобудування юридичні наслідки. Невиконання органами державного архітектурно-будівельного контролю вимог законодавця щодо порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю призводить до визнання перевірки незаконної та відсутності правових наслідків такої.

Судом встановлено, що позапланова перевірка була призначена відповідно до наказу №944 від 28.08.2021 та направлення про проведення планового (позапланового) заходу №б/н від 31.08.2021, проте акт за результатами позапланової перевірки уповноваженими особами позивача не складався.

Верховний Суд у постанові від 26.02.2020 у справі № 826/7847/17 зазначив, що нормами Закону № 3038-VI та Порядку № 553, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок проведення позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю. Лише їх дотримання може бути належною підставою для проведення позапланової перевірки та оформлення її результатів, які створюють для суб`єкта містобудування юридичні наслідки. Невиконання органами державного архітектурно-будівельного контролю вимог законодавства щодо порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

В постанові від 13.04.2022 справа № 814/750/17, при розгляді справи, в якій також вирішувалось питання щодо необхідності проведення перевірки, Верховний Суд зазначив, що прийняттю будь-якого рішення контролюючим органом передує відповідна перевірка, за результатами якої і встановлюється дотримання суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

Подібні висновки також застосовані в постановах Верховного Суду від 27.04.2021 року справа № 640/5473/20, від 15.06.2022 року справа № 826/15946/17.

Суд звертає увагу, що лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок та оформлення її результатів є належними та допустимими доказами наявності порушень з боку суб`єкта містобудування, у тому числі й здійснення самочинного будівництва.

В свою чергу, недотримання контролюючим органом вимог Порядку № 553 щодо оформлення результатів перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої.

Зазначені вимоги не є формальними, оскільки за приписами статті 41 Закону № 3038-VI та Порядку № 553, адже саме під час перевірки встановлюється дотримання законодавства при розробці проектної документації, достовірність інформації в деклараціях про початок будівельних робіт та готовність об`єкта до експлуатації, у тому числі щодо права проведення будівельних робіт, власності, обсягу робіт та площі приміщень.

Суд не ототожнює за правовими наслідками, передбачене пунктом 7 частини 3 статті 41 Закону № 3038-VI право органу контролю на отримання від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документів з її оцінкою органом контролю, оскільки за змістом цієї норми інформація отримується саме для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

За сталою судовою практикою такої інформації достатньо для певних рішень органу контролю лише у випадках очевидних порушень, у тому числі, встановлених фактів іншими органами контролю.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що дії позивача з приводу проведення позапланової перевірки не відповідають вимогам Закону №3038-VI, Порядку №553, вчинені без дотримання законодавчо визначеної процедури призначення позапланової перевірки та оформлення її результатів, з порушенням принципу належного урядування, а отже, є протиправними.

Суд акцентує увагу, що пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30.03.2012 №6 зазначається, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров`ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 року у справі №640/10134/19 зазначив, що Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема, ст. 39-1, встановлено єдину підставу для скасування реєстрації декларації, а саме: подання замовником недостовірних даних, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.

При цьому недостовірні дані мають відповідати одній із таких умов, які дають підстави вважити об`єкт самочинним будівництвом: об`єкт збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт збудований або будується без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи; об`єкт збудований або будується без належно затвердженого проекту або будівельного паспорта. Наявність інших недостовірних даних, які не свідчать про самочинне будівництво, не є підставою для скасування реєстрації декларації.

Верховний Суд зазначив, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації остання вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного.

Таким чином, суд вважає неможливим віднесення об`єкта реконструкції відповідача до самочинного будівництва.

Разом з тим, суд вважає за необхідне застосувати висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №916/1986/18 від 12.06.2019, а саме: зі змісту положень статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю вбачається, що для усунення можливості зловживання правом на перевірки, сукупність заходів, які здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю за додержанням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил можуть здійснюватися лише під час виконання відповідними суб`єктами підготовчих та будівельних робіт. Після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. Сам факт реєстрації такої декларації та отримання свідоцтва на право власності на підставі неї виключає можливість віднесення спірного об`єкту нерухомого майна до самочинного в силу його узаконення.

Також, 03.02.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 814/944/18 досліджуючи питання щодо наслідків скасування декларації про готовність до експлуатації вже після реєстрації права власності, визначив наступну правову позицію: відповідно до ч. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою для оформлення права власності на нього. Після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 19.09.2018 року у справі №804/1510/16, від 02.10.2018 року у справі №465/1461/16, від 07.11.2019 у справі № 916/2825/18 та від 01.10.2019 року у справі №826/9967/18.

Суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини у справі «Беслер проти Італії» у рішенні від 05.01.2000, де зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» ЄСПЛ наголошено, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами, воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

У рішенні ЄСПЛ «Єтретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» від 24.06.2003 зазначено: «особа-суб`єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що ними під час виконання своїх повноважень допущено помилки».

У висновках Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях від 23.09.1982 по справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11.03.2003 «Новоселецький проти України», та від 01.06.2006 по справі «Федоренко проти України», ЄСПЛ наголошено на необхідності дотримання справедливої рівноваги між інтересами публічними та приватними шляхом забезпечення пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. За ч. 4 цієї статті забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

При розгляді даної справи суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно надати відповіді на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.02.2024

Суддя Панченко Н.Д.