Справа № 380/9669/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/9669/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №380/9669/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.02.2023 №/ПС 75 про відмову в призначенні позивачу пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області: зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 01.01.1992 по 03.10.2019 в т.ч. одночасно за сумісництвом на різних роботах (період роботи/назва юридичної особи-роботодавець/сума страхових внесків в російських рублях. копійках): - з 01.09.1980 по 31.07.1985 Ленінградський ордена Леніна інститут інженерів залізничного транспорту ім. академіка в. м. Образцова; - з 18.07.1984 по 27.08.1984 Прибалтійська залізниця Вільнюська дільниця; - з 23.08.1985 по 30.09.1987 Сизранська дільниця енергопостачання; - з 30.11.1987 по 02.01.1990 завод «Ладога»; - з 18.09.1990 по 24.11.1997 Театр опери та балету ім. Мусоргського; - з 01.01.1997 по 30.06.2000 Санкт-Петербурзький державний бюджетний заклад культури «Санкт-Петербурзький державний академічний театр опери і балету ім. м. п. Мусоргського-Михайлівський театр»; - з 09.06.2000 по 13.04.2001 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі-сі-рекрутмент»; - з 13.03.2002 по 06.08.2002 Акціонерне товариство «Трансвіт» 6 629,43; - з 01.07.2003 по 14.04.2004 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лане» 855,32; - з 19.04.2004 по 03.05.2005 Товариство з обмеженою відповідальністю «Франч» 4 219,16; - з 10.08.2005 по 16.02.2007 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Омега-97» за місцем знаходження відокремленого підрозділу філія ТОВ «Фірма «Омега-97» 70 112,18; - з 19.02.2007 по 11.06.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю «Лента» 500 280,00; - з 05.09.2013 по 31.12.2014 Закрите акціонерне товариство «Балтійська перлина» 29 278,25; - з 02.06.2014 по 30.06.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес» 10 108,36; - з 01.07.2014 по 31.12.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй-ресурс» 72 465,15; - з 23.12.2015 по 06.07.2016 Акціонерне товариство «Мелон фешн груп» 2921,74 за 2015 рік + 72 483,80 за 2016 рік = 75 405,54; - з 04.02.2015 по 25.03.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Спб реновація» 23 859,03; - з 01.01.2015 по 30.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй-ресурс» 18 396,90; - 01.01.2015 по 03.10.2019 Закрите акціонерне товариство «Балтійська перлина» 22 013,17 за 2015 рік + 22 123,63 за 2016 рік + 22 175,35 за 2017 рік + 22 028,96 за 2018 рік + 17 909,22 за 2019 рік = 108 250,33 разом, при розрахунку/нарахуванні мені пенсії, як джерело первинних даних використовувати відомості зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , вкладиші до трудової книжки серії НОМЕР_2 та відомості про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи станом на 01.01.2023 форми СЗИ-ИЛС від 09.03.2023 вихідний номер персоніфікованого обліку 50458 територіального органу пенсійного фонду Кіровського району Ленінградської області рф, що перекладені українською мовою;

- призначити позивачу пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28.01.2023 з розрахунку наявності у нього страхового стажу 30 років 10 місяців 1 день, з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із досягненням 60-річного віку, 30.01.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Львівській області із заявою про призначення і нарахування пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 06.02.2023 №/ПС 75.

Згідно рішення, відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV з підстав відсутності необхідного страхового стажу: за наданими документами встановлено наявність страхового стажу лише 10 років 03 місяці 19 днів при необхідних 30 років; серед іншого, не враховано періоди роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 03.10.2019 в т.ч. одночасно за сумісництвом на різних роботах у зв`язку з постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», тобто страховий стаж зараховується лише до 31.12.1991.

Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківські області про відмову у призначенні пенсії №75 від 06.02.2023 протиправним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою судді відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та відповідачам встановлено строк для подання відзиву до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

На адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечив. Відзив обґрунтований тим, що за принципом екстериторіальності документи розглядалися ГУ ПФУ в Харківській області та відповідно рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.02.2023 №/ПС 75 за результатами розгляду поданих документів приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Статтею 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Отже, за період роботи до 01.01.2004 року стаж підтверджується згідно з Порядком №637.

Згідно з пунктом першим Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту третього Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори ф угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періодів роботи особи після 01.01.2004 (дата набрання чинності Закону №1058) є сплата страхових внесків за ці періоди роботи. Страховий стаж, набутий до 01.01.2004 підтверджується трудовою книжкою та документами, визначеними Порядком №637.

При обґрунтуванні позову, представник позивача посилається на норми Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року, однак, цей нормативний документ не може бути прийнятий до уваги з огляду на наступні обставини.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві; Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди.

Крім цього, російська федерація ще у червні 2022 року денонсувала Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак, з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

З огляду на викладене, Пенсійний фонд України звернувся із запитом від 27.12.2022 за № 2800-030102-5/56080 щодо погодження порядку дій, який буде застосовуватись до прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації.

Відповідно до запропонованого порядку дій, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31 грудня 1991 року, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за період страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону №1058.

Міністерство соціальної політики України листом від 12.01.2023 № 411/0/2-23/54 підтримало позицію Пенсійного фонду України щодо порядку дій. При призначенні пенсії, Мінсоцполітики запропонувало заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії враховувати за періоди страхового стажу, набутого на території України на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058, а за період по 31.12.1991 - на умовах, визначених абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону №1058.

Отже, обов`язковою умовою для зарахування заробітної плати при обчисленні розміру пенсії є нарахування та сплата внесків на суми виплат, що включаються до заробітної плати.

Згідно документів, поданих позивачем страховий стаж особи становить 10 років 03місяці 19 днів.

За результатом розгляду поданих документів, період роботи позивача, згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 зараховано по 31.12.1991, оскільки, як викладено вище, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» та листа Пенсійного фонду України від 27.12.2022 № 2800-030102-5/56080 щодо зарахування до загального страхового стажу по 31.12.1991.

Представником позивача подано відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій зазначає, що призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, держави - учасниці уклали Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана Україною 13 березня 1992 року.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Угоди у разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Незважаючи на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Уряд постановив вийти з Угоди та повідомити депозитарію про вихід з Угоди, пенсійні права позивача, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили відповідно до положень частини другої статті 13 Угоди.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надало суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що 30.01.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням відділу перерахунків пенсій №3 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.02.2023 №75 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживали і працювали за її межами, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, яке складається із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», інших нормативно - правових актів, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Однією з таких угод є Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

З 1 січня 2023 року російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді, тому, на осіб, які працювали в росії після 01.01.1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні пенсії російського стажу та заробітку.

Відповідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 №2783-IX, яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», зупинено усі відносини з російською федерацією та республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993року, вчиненою від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року №140/98-ВР.

Керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», прийнято рішення вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імен України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від .03.03.1998 року №140/98-ВР.

Враховуючи вищевикладене, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01.01.1992 на території російської федерації згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 . Загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 10 років 03 місяців 19 днів.

Представником позивача подано відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій зазначає, що Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, котра ратифікована із застереженнями Законом №240/94-ВР (240/94-ВР) від 10.11.1994 та Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого у м. Москві 28.03.1997, припиняють свою дію для України аж 29.12.2023 року, згідно повідомлення Міністерства юстиції України від 25.01.2023 «Відомості про припинення дії міжнародних договорів» та Листа Міністерства закордонних справ України від 06.01.2023 №72/14-612-2008 «Щодо припинення дії міжнародного договору»: Відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), повідомляємо, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони припинити дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої у м. Мінську 22.01.1993, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, вчиненого у м. Москві 28.03.1997, дія зазначених міжнародних договорів для України припиняється 29.12.2023, тому всі докази/додатки, що подані до позову не потребують додаткового посвідчення в т.ч. апостилювання, а є дійсними для України згідно Конвенції та Протоколу, тим більше, що оригінали документів наявні у позивача і можуть бути представлені на вимогу суду.

Судом встановлені наступні обставини:

30.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за віком та необхідними документи відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

За принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що здійснює призначення пенсії - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №П/С 75 від 06.02.2023, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

У вказаному рішенні про відмову у призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зазначило: «період роботи на території рф, згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 зараховано по 31.12.1991, оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» та листа Пенсійного фонду України від 27.12.2022 № 2800-030102-5/56080 щодо зарахування до загального страхового стажу на території ррфср по 31.12.1991 року».

В рішенні №П/С 75 від 06.02.2023 також зазначено, що страховий стаж становить 10 років 03 місяці 19 днів.

Зміст спірних правовідносин на думку позивача полягає в тому, що у зв`язку з не зарахуванням періоду роботи з 01.01.1992 по 03.10.2019 на території російської федерації, оскільки України вийшла з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, відповідачі порушили права позивача на належне пенсійне забезпечення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-IV) (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Законом №1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону № 1058-ІV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

З аналізу наведеного слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку.

Статтею 44 Закону №1058-ІV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону №1058-ІV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, далі - Порядок №22-1).

Згідно із підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За приписами пунктів 4.1, 4,7, 4.8 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 та вкладиша до трудової книжки НОМЕР_2 (вірність яких засвідчена приватним нотаріусом Дячук О.А.; переклад з російської мови на українську мову зроблено перекладачем ОСОБА_2 , справжність підпису якої також засвідчено нотаріусом) встановлено, що в трудовій книжці та вкладиші до трудової книжки, зокрема відображені наступні періоди роботи, які не зараховані Пенсійним фондом під час розгляду заяви від 30.01.2023 року про призначення пенсії за віком:

- 18.09.1990 року прийнятий на посаду ст.інженера-електрика Ленінградського Державного ордену Леніна Академічний театр опери і балету імені М.П. Мусоргського (номер запису 13);

- 01.12.1992 року встановлено 11 розряд (номер запису 14);

- на зміну наказу №9 від 25.01.1993 (номер запису 15);

- 01.12.1992 року встановлено 15 розряд (номер запису 16);

- 08.06.2000 року звільнений за ст.31 КЗпП рф за власним бажанням (номер запису 17);

- 15.11.1994 року переведений на посаду начальника енергетичної служби (номер запису 18). Зазначено, що запис за номером 18 помилково був пропущений;

Суд зазначає, що за загальний період роботи з 18.09.1990 року по 08.06.2000 року, період роботи з 18.09.1990 року по 31.12.1991 року зарахований до страхового стажу.

- 09.06.2000 року прийнятий на посаду менеджера в ТОВ «Бі-Сі-Рекрутмент» (номер запису 19);

- 13.04.2001 року звільнений за власним бажанням ст. 31 КЗпП рф (номер запису 20);

- 18.04.2001 року прийнятий на посаду заступника директора з технічного забезпечення в ТОВ «НІЦ Б і ПБ» (номер запису 21);

- 28.02.2002 року звільнений за власним бажанням ст. 31 КЗпП рф (номер запису 22);

- 14.03.2002 року прийнятий директором представництва в м. Санкт-Петербкрзі в ВАТ «Трансвіт» (номер запису 23);

- 06.08.2002 року звільнений за власним бажанням ст. 80 ТК рф (номер запису 24);

- 01.07.2003 року прийнятий на посаду помічника генерального директора з технічних питань в ТОВ «ЛАНС» (номер запису 25);

- 03.09.2003 року переведений на посаду заступника генерального директора ТОВ «ЛАНС» (номер запису 26);

- 14.04.2004 року звільнений за власним бажанням ст. 80 ТК рф (номер запису 27);

- 19.04.2004 року прийнятий на посаду головного енергетика в ТОВ «Франч» (номер запису 28);

- 03.05.2005 року звільнений за власним бажанням п.3 ст.77 ТК рф (номер запису 29);

- 10.08.2005 року прийнятий головним енергетиком у відділ капітального будівництва ТОВ «Фірма «Омега-97» (номер запису 30);

- 16.02.2007 року звільнений за власним бажанням п.3 ст.77 ТК рф (номер запису 31);

- 19.02.2007 року прийнятий у відділ будівництва і реконструкцій на посаду головного енергетика в ТОВ «ЛЕНТА» (номер запису 32);

- 01.10.2007 року переведений у службу експлуатації та обслуговування на посаду головного енергетика (номер запису 33);

- 01.08.2010 року переведений у відділ експлуатації та обслуговування (СТО) на посаду головного енергетика (номер запису 34);

- 01.01.2011 року переведений у службу експлуатації та обслуговування на посаду головного енергетика (номер запису 35);

- 11.06.2013 року звільнений за власним бажанням п.3 ч.1 ст.77 ТК рф (номер запису 36);

- 02.06.2014 року прийнятий в дирекцію з будівництва у відділ головного енергетика на посаду головного енергетика в ТОВ «Євроінвест» (номер запису 37);

- 30.06.2014 року звільнений за власним бажанням п.3 ч.1 ст.77 ТК рф (номер запису 38);

- 01.07.2014 року прийнятий у відділ головного механіка дирекції з будівництва на посаду головного енергетика в ТОВ «Строй-ресурс» (номер запису 39);

- 30.01.2015 року звільнений за власним бажанням п.3 ч.1 ст.77 ТК рф (номер запису 40);

- 04.02.2015 року прийнятий в дирекцію з будівництва на посаду головного енергетика в ТОВ «СПб Реновація» (номер запису 41);

- 25.03.2015 року трудовий договір розірвано з ініціативи робітника п.3 ч.1 ст.77 ТК рф (номер запису 42);

- 23.12.2015 року прийнятий на посаду інженера-енергетика в технічну службу до ВАТ «МЕЛОН ФЕШН ГРУП» (номер запису 43);

- 06.07.2016 року трудовий договір розірвано з ініціативи робітника п.3 ч.1 ст.77 ТК рф (номер запису 44).

Суд вважає, що трудова книжка НОМЕР_1 та вкладиш до трудової книжки НОМЕР_2 містить необхідні відомості і відповідає вимогам п. 10 Порядку №383, які підтверджують роботу позивача у спірний період.

Крім того, в трудовій книжці міститься посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, тобто оформлені належним чином, що не викликає у суду сумніву щодо їх достовірності.

При цьому зазначені записи в трудовій книжці позивача в установленому порядку недійсними не визнані.

Тобто трудова книжка містить необхідні дані для підтвердження наявності у позивача страхового трудового стажу.

Стаття 24 Закону №1058-IV містить такі норми:

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абз.1 ч.1 ст.24);

- до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону (абз.2 ч.1 ст.24);

- страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.9 ч.3 ст.24);

Також судом встановлено, що 05.09.2013 року ОСОБА_1 як Працівник уклав трудовий договір №08 із Закритим акціонерним товариством «Балтійська перлина» як Роботодавець відповідно до якого Працівник приймається на роботу в Департамент з управління будівництвом на посаду заступника головного енергетика. Договір є договором за сумісництвом, який укладено на невизначений термін.

Відповідно до відомостей про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи ОСОБА_1 форми СЗИ-ИЛС, сформованих станом на 01.01.2023 року за вихідним номером системи персоніфікованого обліку 50458, ЗАТ «Балтійська Перлина» сплатила страхові внески на страхову пенсію за період з 05.09.2013 року по 03.10.2019 року, що складає 6 років 28 днів. Зазначений період одночасно перетинаються з іншими періодами роботи ОСОБА_1 , які відображені у вкладиші до трудової книжки.

У відомостях також відображені періоди роботи, які записані в трудовій книжці позивача та за які сплачено страхові внески, зокрема: АТ «Трансвіт» з 13.03.2002 року по 06.08.2002 року; ТОВ «ЛАНС» з 01.07.2003 року по 14.04.2004 року; ТОВ «Франч» з 19.04.2004 року по 03.05.2005 року; ТОВ «Фірма «Омега-97» з 10.08.2005 року по 16.02.2007 року; ТОВ «ЛЕНТА» з 19.02.2007 року по 11.06.2013 року; ТОВ «Прогрес» з 02.06.2014 року по 30.06.2014 року; ТОВ «БУД-РЕСУРС» з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року.

Разом з тим, судом встановлено, що вказані періоди не зараховані до страхового стажу позивача, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації лише по 31.12.1991 року.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача, щодо того, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації лише по 31.12.1991 року, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

У відповідності до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: «виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення».

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення» (надалі Постанова №1328) постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 року №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023 року.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023 року, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року для України 19.06.2023 року.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.

Варто зауважити, що відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ст.46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Суд також наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

Таким чином, рішення відповідача мотивовано лише тим, що період роботи на території рф, згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 зараховано по 31.12.1991, оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» та листа Пенсійного фонду України від 27.12.2022 № 2800-030102-5/56080 щодо зарахування до загального страхового стажу на території ррфср по 31.12.1991 року, правомірність на думку позивача у нього страхового стажу 30 років 10 місяців 1 день, відповідач жодним чином не перевірив та не спростував, відповідно спірне рішення не відповідає критеріям встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про призначення пенсії за віком, то така задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Вирішення питань що призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» відноситься виключно до компетенції органів Пенсійного фонду України.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про призначення позивачу пенсії за віком, не підлягають до задоволення оскільки в разі задоволення таких суд фактично перебере на себе повноваження відповідача щодо призначення пенсії, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що відноситься виключно до компетенції органів Пенсійного фонду України, що не відповідатиме завданню адміністративного судочинства.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Слід також зазначити, що законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання у повноваження вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства, виходячи з предмету даного позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 826/20369/14 (постанова від 13.11.2018).

Суд звертає увагу, що відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд робить висновок, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково.

Крім того суд зазначає, що рішення про призначення пенсії за віком відносно позивача приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності, і саме воно досліджувало пенсійні документи позивача і вирішувало питання щодо призначення пенсії позивачу.

Відтак, за наслідками судового розгляду, обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, має бути покладений на Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

На підставі аналізу наведених вище норм, ураховуючи положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.02.2023 №П/С 75;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково враховуючі норми п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5 Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.02.2023 №П/С 75.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5 Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії, з врахуванням висновків суду.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5 Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1610,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5. п. 15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 31.01.2024 року.

Суддя Гавдик З.В.