Справа № 500/2238/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 500/2238/23 пров. № А/857/15552/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року (головуючий суддя: Подлісна І.М., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 19.05.2023 звернулася до суду з позовом, в якому просила: 1) визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо неврахування під час призначення ОСОБА_1 пенсії державного службовця з 29.12.2022 стажу державної служби за період з 03.09.1991 по 31.08.1997 роботи на посаді головного бухгалтера Державного архіву Тернопільської області, з врахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 2/02-24 від 23.11.2022, виданої Сектором внутрішнього аудиту Тернопільської обласної військової адміністрації; 2) зобов`язати відповідача зарахувати трудовий стаж ОСОБА_1 за період з 03.09.1991 по 31.08.1997 роботи на посаді головного бухгалтера Державного архіву Тернопільської області до трудового стажу, що відноситься до стажу державного службовця, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723- XII від 16.12.1993 року; 3) зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільської області здійснити відповідний перерахунок розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 на підставі Довідки від 23.11.2022 № 1/02-24 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та Довідки від 23.11.2022 № 2/02-24 про складові заробітної плати для призначення пенсії, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулася 17.04.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про зарахування до стажу державної служби періоду роботи з 03.09.1991 по 31.08.1997 (робота на посаді головного бухгалтера Державного архіву Тернопільської області) та з врахуванням довідки від 23.11.2022 року № 2/02-24, виданої Сектором внутрішнього аудиту Тернопільської обласної військової адміністрації.

Однак, листом від 28.04.2023 № 2660-2708/Б-02/8-1900/23 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що зарахувати до стажу державної служби періоди роботи з 03.09.1991 року по 31.08.1997 року, не має можливості оскільки ранг державної служби за вищевказаною посадою встановлено з 01.09.1997.

Позивач вважає вказану відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлену листом від 28.04.2023 № 2660-2708/Б-02/8-1900/23 щодо незарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 03.09.1991 по 31.08.1997 до трудового стажу, як державного службовця протиправною.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року позов задоволено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що відсутні підстави для зарахування трудового стажу ОСОБА_1 за період з 03.09.1991 по 31.08.1997 роботи на посаді головного бухгалтера Державного архіву Тернопільської області до трудового стажу, як такого, що відноситься до стажу державного службовця, оскільки відповідний ранг державного службовця за вказаною посадою встановлено позивачці лише з 01.09.1997.

Позивачка, 06.11.2023 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Тернопільській області та отримує пенсії державного службовця за віком відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 29.12.2022, що підтверджується листом відповідача від 28.04.2023 № 2660-2708/Б-02/8-1900/23.

Позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про зарахування до стажу державної служби періоду роботи з 03.09.1991 року по 31.08.1997 рік (робота на посаді головного бухгалтера Державного архіву Тернопільської області) та з врахуванням довідки від 23.11.2022 № 2/02-24, виданої Сектором внутрішнього аудиту Тернопільської обласної військової адміністрації.

Однак, листом від 28.04.2023 № 2660-2708/Б-02/8-1900/23, відповідач повідомив ОСОБА_1 , що зарахувати до стажу державної служби періоди роботи з 03.09.1991 року по 31.08.1997 року, не має можливості, оскільки ранг державної служби за вищевказаною посадою встановлено з 01.09.1997.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не присвоєння роботодавцем позивачці відповідного рангу державного службовця одразу при прийнятті на державну службу, є порушенням вимог Закону № 3723-XII і Положення № 658, при цьому така обставина, не може бути підставою для неврахування відповідачем періоду роботи з 03.09.1991 року по 31.08.1997 року до стажу державної служби.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ, який набрав чинності з 01.05.2016 (далі Закон № 889-VІІІ), визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, визнано таким, що втратив чинність, Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами, Закон України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, далі Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закон № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців

Пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічні правові висновки щодо застосування зазначених норм права було викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17, від 11.04.2023 у справі № 1.380.2019.003855.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , з 29.12.2022 отримує пенсію державного службовця за віком, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу», що підтверджується листом відповідача від 28.04.2023 № 2660-2708/Б-02/8-1900/23 (а. с. 16).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що єдиною підставою, яка зазначена відповідачем для відмови позивачці у зарахуванні до стажу державної служби періоду роботи з 03.09.1991 по 31.08.1997 посаді головного бухгалтера Державного архіву Тернопільської області було те, що ранг державної служби за вищевказаною посадою встановлено з 01.09.1997.

Однак, такі покликання відповідача суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною 18 статті 37 Закону № 3723-ХІІ, період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

До набрання чинності Законом № 889-VIII (до 1 травня 2016 року) посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначалися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 (далі Порядок № 283).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 (чинним до набрання законної сили Закону № 889-VІІІ) до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних архівів областей та їх філіалів, державних архівів міст Києва і Севастополя.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а. с. 88), позивачка з 02.09.1991 переведена на посаду головного бухгалтера Державного архіву Тернопільської області (запис № 14).

Позивачка, 30.11.2023 звернулася до Міжрегіонального управління НАДС у Чернівецькій, Івано-Франківській та Тернопільській областях з приводу можливості зарахування до стажу державної служби окремого періоду роботи.

На це звернення, позивачкою отримано Лист № 47/10-01-16/22 від 09.12.2022, яким підтверджено можливість зарахування періоду роботи з 03.09.1991 по 01.09.1997 на посаді головного бухгалтера в Державному архіві Тернопільської області до стажу державної служби (а. с. 17).

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що упродовж своєї трудової діяльності заробітна плата позивачки нараховувалася із включенням надбавки за вислугу років, яка обчислювалася із урахуванням періоду роботи з 03.09.1991 по 31.08.1997, що підтверджується наказом від 11.05.2010 № 44 «Про оплату праці працівників державного архіву Тернопільської області з 01.05.2010», наказом від 28.12.2010 № 144 «Про встановлення надбавок за вислугу років працівникам держархіву області», виданим Державним архівом Тернопільської області (а. с. 23-27).

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що період роботи позивачки з 03.09.1991 по 01.09.1997 на посаді головного бухгалтера в Державному архіві Тернопільської області зараховуються до стажу державної служби, що свідчить про неправомірні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо неврахування цього спірного стажу під час призначення ОСОБА_1 пенсії державного службовця з 29.12.2022.

Щодо покликання апелянта, що відсутні підстави для зарахування трудового стажу ОСОБА_1 за період з 03.09.1991 по 31.08.1997 роботи на посаді головного бухгалтера Державного архіву Тернопільської області до трудового стажу, як того, що відноситься до стажу державного службовця, оскільки відповідний ранг державного службовця за вказаною посадою встановлено позивачці лише з 01.09.1997, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними.

Оскільки, неприсвоєння роботодавцем позивачці відповідного рангу державного службовця не може бути підставою для неврахування відповідачем періоду роботи з 03.09.1991 по 31.08.1997 до стажу державної служби, так як позивачка не повинна і не може відповідати за неналежне виконання роботодавцем свого обов`язку щодо належного виконання останнім обов`язку стосовно присвоєння рангу державного службовця.

Крім цього, наведені обставини зі сторони роботодавця, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її конституційного права на соціальний захист, зокрема на призначення пенсійних виплат у відповідності до чинного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки при обчисленні пенсії державного службовця відповідачем не було взято за основу дані довідок, які були подані з метою реалізації права на обчислення пенсії за віком згідно з нормами ст. 37 Закону № 3723 в середніх розмірах відносно визначених законодавством виплат за місяць, що передує місяцю звернення за відповідною посадою за останнім місцем роботи на державній службі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі № 500/2238/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар