Справа № 640/17508/22
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2024 року № 640/17508/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов.

Суть спору: до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту також відповідач, Оболонський ВДВС), в якому просить суд (орфографія та пунктуація автора збережені):

- визнати протиправною та скасувати постанову Оболонського ВДВС про відкриття виконавчого провадження №66363095 від 04.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 288914,78 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову Оболонського ВДВС про відкриття виконавчого провадження №66362875 від 04.08.2021 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 234157,88 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що на примусовому виконанні в Оболонському ВДВС перебували 2 виконавчі листи у справі №2/756/3250/13 від 13.11.2013, за якими 28.11.2013 відкрито виконавчі провадження №№ 40991363 та 40991414 про стягнення з позивача (боржника) на користь стягувача (ПАТ «Банк «Київська Русь») суми боргу у розмірі 2889141,78 грн та 2341578,82 грн відповідно. В подальшому в межах означених виконавчих проваджень надійшли заяви про повернення виконавчих документів стягувачу у зв`язку з чим постановами від 02.08.2021 ВП №40991363 та ВП №40991414 виконавчі документи було повернуто стягувачу ПАТ «Банк «Київська Русь», а постанови про стягнення виконавчого збору від 02.08.2021 ВП №40991363 та ВП №40991414 виділено в окремі виконавчі провадження, відкриті спірними постановами.

Позивач вважає застосовними у межах спірних відносин положення статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній до 28.08.2018, відповідно до якої підлягав стягненню виконавчий збір у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Позивач стверджує, що у зв`язку з поверненням виконавчих документів без виконання стягувачу, відсутні підстави для стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчих проваджень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

13 грудня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14 грудня 2022 року вказаний Закон був опублікований в газеті «Голос України» №254 та набрав чинності 15.12.2022.

18 липня 2023 року на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №640/17508/22 та за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 прийнято адміністративну справу до провадження, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі на електронну адресу, про що свідчать довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням «Діловодство спеціалізованого суду».

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 16.09.2013 з позивача стягнуто на користь ПАТ «Банк Київська Русь» заборгованість у розмірах 2341578,82 грн та 2889141,78 грн.

Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Оболонського управління юстиції від 28.11.2013 ВП №40991363 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/756/3250/13, виданого 13.11.2013 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» суми боргу 288141,78 грн.

Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Оболонського управління юстиції від 28.11.2013 ВП №40991414 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/756/3250/13, виданого 13.11.2013 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» суми боргу 2341578,82 грн.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського ВДВС від 02.08.2021 ВП №40991363 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського ВДВС від 02.08.2021 ВП №40991414 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського ВДВС від 04.08.2021 було відкрито виконавче провадження №66363095 з примусового виконання постанови Оболонського ВДВС №40991363 від 02.08.2021 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 288914,78 грн.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського ВДВС від 04.08.2021 було відкрито виконавче провадження №66362875 з примусового виконання постанови Оболонського ВДВС №40991414 від 02.08.2021 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 234157,88 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем цих постанов про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання постанов про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закон №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

У виконавчому документі зазначається дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII).

За змістом частини першої, другої статті 12 Закону 1404-VIIІ виконавчі документи, зокрема, посвідчення комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною першою статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Судом встановлено, що в силу приписів Закону №1404-VIII постанови Оболонського ВДВС від 02.08.2021 №№ 40991363 та 40991414 про стягнення з боржника виконавчого збору є виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню.

Предметом позову у межах цієї справи є постанови про відкриття виконавчих проваджень від 04.08.2021 ВП №№ 66363095 та 66362875 з примусового виконання постанови Оболонського ВДВС від 02.08.2021 №№ 40991363 та 40991414 про стягнення з боржника виконавчого збору.

При цьому, суд зауважує, що відповідач мав усі законні підстави відкрити виконавчі провадження щодо примусового виконання постанов про стягнення з боржника виконавчого збору, доказів скасування чи втрати чинності якими матеріали справи не містять.

Доводи позивача щодо неправомірності дій відповідача з винесення спірних постанов про відкриття виконавчих проваджень на підставі постанов про стягнення виконавчого збору є безпідставними та ґрунтуються на помилковому розумінні норм законодавства, оскільки постанови про стягнення виконавчого збору є самостійними виконавчими документами та набирають чинності з моменту їх винесення.

Позивач не обґрунтовує протиправності постанов про відкриття виконавчих проваджень, а фактично наводить доводи щодо незгоди із постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Однак суд зазначає, що в межах даної справи позивачем не оскаржуються постанови державного виконавця від 02.08.2021 №№ 40991363 та 40991414 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Водночас, спірні постанови про відкриття виконавчого провадження є самостійними рішеннями суб`єкта владних повноважень, підстави і порядок прийняття якого врегульовано у відповідності до Закону України №1404-VІІІ. Порядок прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, визначений Законом України №1404-VІІІ, відповідачем не порушено.

Таким чином, у межах спірних правовідносин доводи позивача про неправомірність стягнення виконавчого збору є безпідставними для вирішення даного спору щодо законності відкриття нових виконавчих проваджень з примусового виконання постанов про стягнення виконавчого збору, які є виконавчими документами.

Крім того, суд звертає увагу, що у правових позиціях, викладених у постанові Верховного Суду у справі №360/4369/19 від 26.08.2020 та постанові Великої палати Верховного Суду у справі №0340/1792/18 від 20.05.2020 Верховний Суд прийняв наступний висновок: «…постанови про відкриття виконавчих проваджень є самостійними рішеннями суб`єкта владних повноважень, підстави і порядок прийняття яких врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Однак, позивач, оскаржуючи постанови про відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих документів щодо стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження, належним чином не обґрунтовує їх протиправність».

Вказана правова позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 27.05.2021 року у справі №640/18626/20.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що постанови про стягнення виконавчого збору, на підставі яких відкрито нові виконавчі провадження спірними постановами від 04.08.2021 ВП №66363095 та ВП №66362875, є чинними.

Отже, виходячи з викладеного вище у сукупності, суд приходить до висновку, що фактичними мотивами, які спонукали позивача звернутись з цим позовом до суду, стала незгода зі стягненням виконавчого збору, проте, в даному випадку слід врахувати, що за змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України №1404-VІІІ, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами, що дає підстави для висновку про те, що постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню, а постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, має наслідком стягнення з боржника вже визначеної суми.

Оскільки предметом позову є постанови про відкриття виконавчих проваджень, доводи позивача про неправомірність постанов про стягнення виконавчого збору, які не оскаржені у межах цієї справи та відсутні докази оскарження таких постанов в судовому порядку, є помилковими, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог адміністративного позову з означених підстав.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Дудін С.О.