Справа № 200/18594/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року справа №200/18594/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частини НОМЕР_2 ) на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Дмитрієв В.С.), складеного у повному обсязі 19 квітня 2023 року, у справі № 200/18594/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 з вимогами:

- визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 підвищення заробітної плата за період з 31 травня 2018 року по 7 вересня 2018 року, згідно Постанови КМУ від 22 липня 2015 року № 522 Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції в загальному розмірі 17274 (сімнадцять тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 61 коп.;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 підвищення заробітної плата за період з 31 травня 2018 року по 7 вересня 2018 року, згідно Постанови КМУ від 22 липня 2015 року № 522 Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції в загальному розмірі 17274, 61 грн.;

- визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у включенні до розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 підвищення заробітної плати на 50 відсотків згідно Постанови КМУ №708 за період з 1 березня 2020 року по строк закінчення особливого періоду або по строк закінчення контракту, з огляду на те, яка з подій настане першою;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 включити до розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 підвищення заробітної плати на 50 відсотків згідно Постанови КМУ №708 та перерахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату з урахуванням підвищення заробітної плати на 50 відсотків згідно Постанови КМУ №708 за період з 1 березня 2020 року по строк закінчення особливого періоду або по строк закінчення контракту, з огляду на те, яка з подій настане першою;

- визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_2 щодо утримання із заробітної плати позивача ОСОБА_1 суми, яка була утримана на підставі Акта планової виїзної ревізії з окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_2 за період з 1 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів, яка була утримана на підставі Акта планової виїзної ревізії з окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_2 за період з 1 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року в загальному розмірі 17949,10 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та не виплаті ОСОБА_1 підвищення заробітної плата за період з 31 травня 2018 року по 7 вересня 2018 року, згідно Постанови КМУ від 22 липня 2015 року № 522 Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення заробітної плата за період з 31 травня 2018 року по 7 вересня 2018 року, згідно Постанови КМУ від 22 липня 2015 року № 522 Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не включення до розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 підвищення заробітної плати на 50 відсотків згідно Постанови КМУ №708 з 1 березня 2020 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 включити до розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 підвищення заробітної плати на 50 відсотків згідно Постанови КМУ №708 та перерахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату з урахуванням підвищення заробітної плати на 50 відсотків згідно Постанови КМУ №708 з 1 березня 2020 року.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо утримання із заробітної плати ОСОБА_1 кошти у сумі 17949,10 грн. у період з 1 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 17949,10 грн., які були утримані із заробітної плати у період з 1 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 22 грудня 2020 року позивача виключено з особового складу сил і засобів, які здійснюють заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях з 10 березня 2020 року, а отже ОСОБА_1 з 10 березня 2020 року фактично не приймав участі у заходах заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а отже не має права на включення до середнього заробітку підвищення заробітної плати на 50 відсотків.

Також вказав, що за період з 31 травня 2018 року по 7 вересня 2018 року позивачу не виплачена підвищена заробітна виплата, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №522 від 22 липня 2015 року у зв`язку з ненадходженням бюджетних асигнувань на виплату підвищення заробітної плати на 50%.

Відповідач зазначив, що управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області було проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини за період з 1 січня 2018 року по 30 квітня 2020 року в результаті якої складено вимогу, щодо усунення виявлених порушень.

На підставі ст. 136 КЗпП України видано наказ від 24 вересня 2020 року відповідно до якого, з заробітної плати увільненого працівника ОСОБА_1 утримували переплату заробітної плати працівникам шляхом щомісячного утримання у розмірі 20% місячної заробітної плати до повного відшкодування.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 виданий Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області 27 квітня 1999 року.

З 31 травня 2018 року ОСОБА_1 працював бухгалтером 1 категорії у військовій частині НОМЕР_2 , що не є спірним між сторонами.

26 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та Національною гвардією України в особі командира Військової частини НОМЕР_5 Східного ОТО укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України. Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_5 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 26 лютого 2020 року №44 ОСОБА_1 включено до особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Довідкою Військової частини НОМЕР_5 від 14 липня 2020 року №22/961 підтверджено факт проходження військової служби за контрактом у Військовій частині НОМЕР_5 Східного ОТО Національної гвардії України з 26 лютого 2020 року.

На адвокатський запит від 13 листопада 2020 року, Краматорський прикордонний загін листом від 25 листопада 2020 року №11/7438 повідомив, що у червні 2020 року середня заробітна плата ОСОБА_1 не була виплачена в повному обсязі через допущення арифметичної помилки, у вересні та жовтні 2020 року середня заробітна плата не виплачувалась у повному обсязі на підстав Акта планової виїзної ревізії з окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_2 за період з 1 січня 2018 року по 30 квітня 2020 року.

На адвокатський запит від 31 серпня 2021 року, відповідач листом від 9 вересня 2021 року №11/520311 повідомив, що підвищення заробітної плати на 50% відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 5 вересня 2018 року №708 не включена до переліку виплат, які включаються у розрахунок середньої плати відповідно до розділу 3 п. 3 Порядку №100. Також повідомив, що ОСОБА_1 був залучений до складу та сил засобів здійснення заходів з 31 травня 2018 року відповідно до наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 1 жовтня 2018 року №73/ДСК «Про залучення особового складу до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях» та був виключений зі складу сил та засобів з 10 березня 2020 року наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 22 грудня 2020 року №170/ДСК.

Тобто відповідач не заперечує, що ОСОБА_2 був залучений до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період з 31 травня 2018 року по 10 березня 2020 року.

Позивач, вважаючи, що йому безпідставно не була нарахована та не виплачена підвищена заробітна плата за період з 31 травня 2018 року по 7 вересня 2018 року згідно Постановою КМУ від 22 липня 2015 № 522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції»; та до розрахунку середньоденної заробітної плати безпідставно не включено винагороду за безпосередню участь у проведені Операції об`єднаних сил згідно Постанови КМУ №708 на 50 відсотків; а також безпідставно утримано із його заробітної плати суми, на підставі Акта планової виїзної ревізії з окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_2 за період з 1 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 2011-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон 2011-XII).

Частиною 1 ст. 9 Закону 2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 1, 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

За приписами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Абзацом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року № 522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» (далі - Постанова №522) (втрата чинності 07.09.2018) установлено, що працівникам установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах підвищується на 50 відсотків (за наявності підтвердних документів).

Аналіз змісту пункту 1 Постанови №522 дає підстави для висновку про те, що передбачені ним гарантії оплати праці учасникам антитерористичної операції та працівникам, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, носять загальний характер і стосуються всіх працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, за фактичний час їх перебування в районах проведення такої операції (здійснення таких заходів) за наявності підтвердних документів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач займав посаду бухгалтера 1 категорії ФЕВ у військовій частині НОМЕР_2 , яка на час виникнення спірних правовідносин, було розташовано в м. Краматорськ Донецької області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" м. Краматорськ віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Суд зазначає, що ОСОБА_2 був залучений до сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період з 31 травня 2018 року по 10 березня 2020 року відповідно до наказів Генерального штабу Збройних Сил України від 1 жовтня 2018 року №73/ДСК та від 22 грудня 2020 року №170/ДСК.

Проте, відповідач не виплачував ОСОБА_2 підвищену на 50% заробітну плату на виконання вказаної постанови КМУ № 522 з червня 2018 року по вересень 2018 року, що підтверджується матеріалами справи, зокрема особовою карткою за 2018 рік та не заперечується відповідачем (з вересня 2018 року виплати здійснювалися).

Такі дії відповідача є протиправними, оскільки військова частина НОМЕР_2 розташована на території проведення АТО, позивач, в силу територіального місця розташування в Донецькій області був залучений до сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області з 31 травня 2018 року по 10 березня 2020 року.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо відсутності бюджетних асигнувань на виплату 50% до заробітної плати відповідно до постанови КМУ від 22 липня 2015 року № 522, та зауважує, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зазначав, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи те, що позивач з травня 2018 року по березень 2020 року працював у військовій частині НОМЕР_2 , яка знаходиться в зоні проведення АТО (ООС), виконував свої професійні обов`язки, був залучений до сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій області наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 1 жовтня 2018 року №73/ДСК, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необхідності виплатити ОСОБА_1 заробітної плати за період з 31 травня 2018 року по 7 вересня 2018 року у підвищеному розмірі на 50%.

Стосовно позовних вимог щодо включення до розрахунку середньоденної заробітної плати підвищення заробітної плати на 50 відсотків згідно Постанови КМУ №708, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України 5 вересня 2018 року №708 року «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції працівників, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також працівників державних і комунальних установ, закладів, організацій, які фінансуються з бюджету і розміщені в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення» встановлено, що заробітна плата працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, а також працівників, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, підвищується на 50 відсотків за фактичний час перебування в районах проведення такої операції (здійснення таких заходів) за наявності підтвердних документів.

Відповідно до матеріалів справі, позивачу нараховувалось та виплачувалось підвищення заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №708 щомісячно з вересня 2018 року по лютий 2020 року (за виключенням червня 2019 року, в якому жодні виплати не нараховувалися), зокрема у січні 2020 року нараховано 4779,43 грн., у лютому 2020 року 6108,48 грн.

Однак, до розрахунку середньоденної заробітної плати не було включено винагороду за безпосередню участь в ООС згідно постанови №708, що вбачається з листа відповідача від 9 вересня 2021 року.

Позивачу нараховувалась заробітна плата за січень та лютий 2020 року. При цьому з урахуванням розміру підвищеної заробітної плати на 50 % січень 2020 року розмір заробітної плати становить 14319,42; за лютий 2020 року 15577,59 грн.

Постанова КМУ № 708 чітко визначає, що це є заробітна плата, яка підвищується за фактичний час перебування в районах проведення ООС (АТО ) на 50 відсотків (за наявності підтвердних документів).

При цьому, при розрахунку середнього заробітку враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Так, відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей (п. 10 Порядку № 100).

Доводи відповідача про те, що підвищений розмір заробітної плати на 50% за січень та лютий 2020 року не повинен входити в обрахунок розміру середньоденної заробітної плати є безпідставними, оскільки вказаними вище нормами Порядку №100 чітко визначено, які виплати враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження (пункт 3 Порядку). До таких виплат належать: тарифна ставка (оклад), доплати і надбавки, премії, які мають постійний характер, одноразова винагорода за підсумками роботи за рік та за вислугу років, індексація тощо. Вичерпний перелік виплат, які не включаються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження, визначений пунктом 4 Порядку. До таких виплат належать, як правило, одноразові виплати.

Підвищений розмір заробітної плати позивача на 50% не відноситься до одноразових виплат, є саме заробітною платою, а тому повинен входити при обрахунку розміру середньоденної заробітної плати позивача.

Незмістовними є твердження відповідача про те, що оскільки наказом Генерального штабу Збройних Сил України позивача виключено з особового складу сил і засобів, які здійснюють заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях з 10 березня 2020 року, тобто ОСОБА_1 з 10 березня 2020 року фактично не приймав участі у заходах заходи із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, а отже не має права на включення до середнього заробітку підвищення заробітної плати на 50 відсотків з огляду на положення ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

На підставі викладеного вище, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно не включив в розрахунок середнього заробітку позивача винагороду за безпосередню участь в ООС згідно постанови КМУ №708 та зобов`язання відповідача включити до розрахунку середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 підвищення заробітної плати на 50 відсотків згідно Постанови КМУ №708 та перерахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату з урахуванням підвищення заробітної плати на 50 відсотків згідно Постанови КМУ №708 з 1 березня 2020 року.

Стосовно коштів, які були утриманні на підставі Акта планової виїзної ревізії з окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 1 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Статтею 136 Кодексу законів про працю України встановлено, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що за результатами проведеної ревізії складено вимогу про усунення виявлених порушень, у зв`язку з чим, було видано наказ від 24 вересня 2020 року №899-АГ відповідно до якого увільненого працівника ОСОБА_1 з його заробітної плати почали утримувати переплату заробітної плати працівникам шляхом щомісячного утримання у розмірі 20% місячної заробітної плати.

Однак, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження правомірності утримання переплати з заробітної плати, не надано наказу на підставі якого з ОСОБА_1 почали утримувати переплату заробітної плати працівникам шляхом щомісячного утримання у розмірі 20% місячної заробітної плати та доказу ознайомлення з цим наказом позивача, також не було надано акта перевірки та вимоги, щодо усунення порушень.

Відтак, суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірність дій щодо щомісячного утримання із заробітної плати ОСОБА_1 20% сум.

Стосовно суми, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 у зв`язку з неправомірним утриманням коштів начебто на підставі Акта планової виїзної ревізії з окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_2 за період з 1 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року, суд зазначає, що розмір відрахувань у сумі 17949,10 грн. підтверджується особистими картками заробітної плати позивача за 2020-2021 року та довідкою відповідача №260 від 7 вересня 2021 року та не заперечується відповідачем.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо утримання із заробітної плати ОСОБА_1 коштів у період з 1 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року в сумі 17949,10 грн. та стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь позивача кошти у сумі 17949,10 грн., які були утримані із заробітної плати у період з 1 вересня 2020 року по 30 квітня 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частини НОМЕР_2 ) - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 200/18594/21 залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць