Справа № 520/1991/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 р.Справа № 520/1991/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 13.11.23 року у справі №520/1991/23

за позовом ОСОБА_1

до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26 грудня 2022 року № 6830/к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити на посаді головного спеціаліста відділу організації роботи та розвитку персоналу Управління персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків);

- стягнути зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100, з 31.12.2022 по день поновлення на публічній службі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 26 грудня 2022 року № 6830/к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу організації роботи та розвитку персоналу Управління персоналу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 02.01.2023.

Стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 02.01.2023 по 14.04.2023 в сумі 23372,25 грн.

Рішення суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 допущено до негайного виконання.

Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2023 року апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишено без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 у справі №520/1991/23 залишено без змін.

26.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій просила суд першої інстанції встановити судовий контроль за виконанням Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 року у справі №520/1991/23 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.01.2023 року по 14.04.2023 року в розмірі 23372, 25 грн.

В обґрунтування поданої заяви посилалася на те, що не звертаючи увагу на її чисельні звернення до відповідача, казначейської служби, Мін`юсту та Держпраці, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу досі не виконано та жодних заходів з метою його виконання відповідачем не вживалось. Посилалася на приписи Конституції України, КАС України. Зазначала, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У зв`язку з наведеним вище, просила суд першої інстанції задовольнити її заяву.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Зобов`язано Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) подати у 10-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 у справі № 520/1991/23 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 02.01.2023 року по 14.04.2023 року в розмірі 23372, 25 грн. (двадцять три тисячі триста сімдесят дві гривні 25 копійок).

Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), не погодившись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року у справі №520/1991/23 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, прийнявши нове рішення у справі, яким у задоволенні ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Крім того, зазначає, що висновки, що викладені в оскаржуваній ухвалі суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, посилається на те, що оскільки ОСОБА_1 отримано виконавчі листи про стягнення коштів із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та подано їх на виконання до органу Державної казначейської служби України, кошти, присуджені за рішенням суду на її користь вона мала отримати за результатами проведеного безспірного списання. Зазначає, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), як боржник у цій справі, позбавлено об`єктивної можливості виконати рішення суду, прийняте на користь ОСОБА_1 , мотивуючи це перебуванням його у стані припинення та у зв`язку з цим не затвердження кошторису на 2023 рік, а також закриттям рахунків міжрегіонального управління згідно повідомлення Головного управління Державної казначейської служби. Вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав належної оцінки тому, що з метою вжиття заходів, спрямованих на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 у справі №520/1991/23, в частині виплати коштів, Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції до Харківського окружного адміністративного суду 01.11.2023 було подано клопотання про заміну сторони у справі № 520/1991/23 зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на його правонаступника. Зазначає, що судом першої інстанції порушено приписи ст.242 КАС України. Крім того, зазначає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі може суд першої чи апеляційної інстанції лише під час прийняття рішення у справі. Посилається у зв`язку з цим на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/18826/14, від 31.10.2019 у справі № 820/1560/17, від 07.11.2019 у справі № 361/11754/13-а. Зазначає, що оскільки ОСОБА_1 в позові не ставилось питання про встановлення судового контролю, тому суд першої інстанції на стадії виконання рішення позбавлений можливості встановити судовий контроль передбачений ч.1 ст.382 КАС України. Зазначає, що викладене у своїй сукупності свідчить про те, що судом першої інстанції не було дотримано вимоги положень статті 242 КАС України та прийнято ухвалу з неврахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Вважає, що вказане вище, в свою чергу, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

ОСОБА_1 не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст.304 КАС України.

При цьому, ОСОБА_1 звернулася до Другого апеляційного адміністративного суду з завою про розгляд справи без участі, в якій просила розглянути справу без її участі у зв`язку з проживанням у м. Києві. Зазначила, що з ухвалою суду першої інстанції повністю згодна, а тому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та залишити без змін ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення (оскаржувану ухвалу) про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення у справі №520/1991/23 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.01.2023 року по 14.04.2023 року в розмірі 23372, 25 грн., яке судом було звернуто до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць, Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) протиправно не виконано, а відтак є підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.01.2023 року по 14.04.2023 року в розмірі 23372, 25 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі суду, з огляду на наступне.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява №60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1 та 2 ст.129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення:

1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду;

2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 зазначив, що, зокрема, ст.382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові 14 травня 2020 року у справі № 800/320/17.

Як встановлено з матеріалів даної справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 року у справі №520/1991/23 (яке було залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2023 року), зокрема, стягнуто зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 02.01.2023 по 14.04.2023 в сумі 23372,25 грн. Рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Відтак, рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць мало бути виконано Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) негайно, у т.ч. незалежно від його оскарження (рішення суду першої інстанції) до вищестоящої судової інстанції.

З матеріалів даної справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася з численними зверненнями, у т.ч. до Східного міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків), Міністерства юстиції, органів казначейської служби щодо питання виконання рішення суду першої інстанції, в частині стягнення на її користь середнього заробітку, однак, як зазначила позивач, останнє не було виконано відповідачем.

Колегія суддів, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази (документи), у т.ч. додані ОСОБА_1 до заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішенням суду, а саме: лист Міністерства юстиції України №60054/К-11109/14.4 від 15.05.2023, лист Східного міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) №266/377/14/23/12.2 від 15.06.2023, лист Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області №04-20-06/2968 від 21.06.2023, лист Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області №04-22/3595 від 24.07.2023, лист Східного міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) №340/599/23/23/12.3 від 06.10.2023 вважає, що рішення суду у справі №520/1991/23 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.01.2023 року по 14.04.2023 року в розмірі 23 372,25 грн., (яке судом було звернуто до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць), Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) не було виконано.

Належних та допустимих доказів на спростовування наведеного вище відповідачем не було надано до матеріалів даної справи.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що оскільки ОСОБА_1 отримано виконавчі листи про стягнення коштів із Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та подано їх на виконання до органу Державної казначейської служби України, кошти, присуджені за рішенням суду на її користь вона мала отримати за результатами проведеного безспірного списання, колегія суддів відхиляє, як такі, що не впливають на вирішення питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, оскільки це не звільняло відповідача від обов`язку виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), як боржник у цій справі, позбавлено об`єктивної можливості виконати рішення суду, прийняте на користь ОСОБА_1 , мотивуючи це перебуванням його у стані припинення та у зв`язку з цим незатвердження кошторису на 2023 рік, а також закриттям рахунків міжрегіонального управління згідно повідомлення Головного управління Державної казначейської служби, то колегія суддів зазначає, що наведене не може вважатися обґрунтованою підставою для невиконання рішення суду, в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав належної оцінки тому, що з метою вжиття заходів, спрямованих на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 у справі №520/1991/23, в частині виплати коштів, Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції до Харківського окружного адміністративного суду 01.11.2023 було подано клопотання про заміну сторони у справі № 520/1991/23 зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на його правонаступника, колегія суддів відхиляє, як такі, що належним чином необґрунтовані. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 року клопотання представника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про заміну боржника по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає обґрунтованими заявлені ОСОБА_1 вимоги в заяві про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для її задоволення шляхом зобов`язання Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) подати у 10-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 у справі №520/1991/23 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 02.01.2023 року по 14.04.2023 року в розмірі 23372, 25 грн. (двадцять три тисячі триста сімдесят дві гривні 25 копійок).

Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може лише під час прийняття рішення у справі, з посиланням на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що такі доводи є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до висловленої правової позиції Верховного Суду, встановити судовий контроль за виконанням судового рішення згідно ст.382 КАС України можливо як під час ухвалення судового рішення, так і вже після ухвалення рішення у справі, що підтверджується ухвалами Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №800/592/17 та від 05.07.2018 р. у справі №206/3911/17 та постановою Верховного Суду від 18.04.2019 року у справі №286/766/17.

Тобто, обов`язок подати звіт про виконання судового рішення може встановити суд, який його ухвалив. Таке питання може бути вирішене судом одночасно з прийняттям рішення, так і після завершення розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 04.03.2020 року у справі №539/3406/17 не погодився із висновком про те, що ст.382 КАС України регулює порядок застосування судового контролю таким чином, що процесуальна можливість зобов`язання подати звіт існує у суду тільки та виключно на стадії прийняття судового рішення, яким спір вирішується по суті заявлених позовних вимог. Верховний Суд зазначив, що законодавець у вказаній нормі процесуального кодексу фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд. Такий контроль здійснюється після прийняття судового рішення.

З огляду на наведене вище, посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки ОСОБА_1 , у позові не ставилось питання про встановлення судового контролю, тому суд першої інстанції на стадії виконання рішення позбавлений можливості встановити судовий контроль передбачений ч. 1 ст. 382 КАС України, є необґрунтованими та не узгоджуються із наведеним вище.

При цьому, щодо посилання скаржника на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/18826/14, від 31.10.2019 у справі №820/1560/17, від 07.11.2019 у справі №361/11754/13-а, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду на які посилається скаржник.

Посилання в апеляційній скарзі на недотримання судом першої інстанції приписів ст.242 КАС України та неврахування висновків щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду, є помилковими та такими, що не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного перегляду даної справи.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції (ухвалі Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року) щодо наявності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, а відтак вважає, що відсутні правові підстави для її скасування чи зміни.

Водночас, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на те, що в матеріалах даної справи міститься адресований до Харківського окружного адміністративного суду звіт Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, в якому останнє просило прийняти вказаний звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 у справі №520/1991/23 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 року, яка згідно даних Єдиного реєстру судових рішень набрала законної сили 30.11.2023 року, було прийнято звіт Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що на виконання ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) було повідомлено про виконання у повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2023 у справі №520/1991/23 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 23 372, 25 грн., та надано виписку з рахунку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за 22.11.2023, відповідно до якої на рахунок ОСОБА_1 , після відрахування обов`язкових податків та зборів, перераховано суму у розмірі 18 814, 66 грн.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення питання, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, прийнятою на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та прийняв оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін

З урахуванням приписів ч.2 ст.328 КАС України дана постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року у справі № 520/1991/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 05.02.2024 року