Справа № 459/2899/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 459/2899/23 пров. № А/857/26030/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Мацея Михайла Михайловича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Червоноградського міського суду Львівської обл. від 19.12.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській обл. Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Грабовський В.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 00 хв. 19.12.2023р., м.Червоноград Львівської обл.),-

В С Т А Н О В И В:

01.09.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАТ № 7584536 від 23.08.2023р., винесену інспектором Управління патрульної поліції /УПП/ у Львівській обл. Департаменту патрульної поліції /ДПП/ Заревичем Р.Р., про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.4 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.; провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП закрити; стягнути на його користь понесені судові витрати (а.с.2-4).

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської обл. від 19.12.2023р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.74-75).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник адвокат Мацей М.М., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.78-80).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції помилково відхилив доводи позивача про те, що він не був повідомлений про розгляд його апеляційної скарги в справі № 459/1760/22, в якій він позбавлений судом права керування транспортними засобами.

Водночас, розгляд справи за ч.4 ст.126 КУпАП здійснено інспектором патрульної поліції без відповідних доказів, які не долучені до оскаржуваної постанови.

Окрім цього, суд першої інстанції не дотримався строків розгляду справи (ч.1 ст.286 КАС України) і неправильно стягнув з апелянта судовий збір.

Відповідач УПП у Львівській обл. ДПП скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.99-103).

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи (в тому числі оглянувши відеоматеріали) та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії ЕАТ № 7584536 від 23.08.2023р., винесеної інспектором УПП у Львівській обл. ДПП лейтенантом поліції Заревичем Р.Р., о 12 год. 39 хв. 23.08.2023р. позивач ОСОБА_1 в населеному пункті с.В`язова на 156 км автодороги Р15 Ковель-Жовква, керував транспортним засобом легковим автомобілем марки Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 зі швидкістю 86 км/год., будучи позбавленим права керування транспортними засобами рішенням суду від 17.02.2023р. терміном на один рік, чим порушив вимоги п.2.1 «а» Правил дорожнього руху /ПДР/.

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. (а.с.1).

Також постановою Червоноградського міського суду Львівської обл. від 19.12.2023р. у справі № 459/1760/22, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (а.с.65-68).

Із змісту заявленого позову слідує, що в основу заявлених вимог покладено позивачем обставини неповідомлення його про розгляд апеляційним судом справи № 459/1760/22.

Водночас, 23.08.2023р. позивач не керував автомобілем, відповідачем до спірної постанови не долучені доказів по справі (зокрема, матеріалів фото-, відеофіксації правопорушення).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт необізнаності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і позбавлення судом права керування транспортними засобами спростовуються матеріалами справи № 459/1760/22, яка оглянута в судовому засіданні.

Окрім цього, представленими відеоматеріалами і постановою відповідача стверджується факт керування позивачем 23.08.2023р. транспортним засобом в с.В`язова.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, в повній мірі відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до приписів ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р.:

п.2.1«а» - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

п.2.4 «а» - на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно із п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Таким чином, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та на законну вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія.

Частиною 4 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до приписів ст.317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції.

У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

Після закінчення строку позбавлення права керування транспортним засобом посвідчення водія повертається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.20 розділу Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затв. постановою КМ України № 340 від 08.05.1993р. (із відповідними змінами та доповненнями), позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів. У разі коли в посвідченні водія зазначено дві або більше категорій на право керування транспортними засобами теоретичний, практичний іспити складаються за вищою із категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається.

Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Повернення посвідчення водія (у тому числі отриманого вперше) особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, здійснюється після закінчення строку позбавлення без складення іспитів.

Вилучені посвідчення водія зберігаються у територіальному сервісному центрі МВС за місцем проживання осіб, зазначеним у рішенні про позбавлення права на керування транспортними засобами.

Із змісту наведених норм слідує, що чинним законодавством чітко визначено, що особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили постановою суду про позбавлення цього права.

На підставі наведеного, враховуючи наявність судового рішення в справі № 459/1760/22, яким позивач позбавлений права керування транспортними засобами терміном на один рік, відповідачем правильно кваліфіковані дії ОСОБА_1 як керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, через що обґрунтовано притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

Стосовно доводів апелянта колегія суддів враховує, що заперечення позивачем щодо своєї необізнаності про позбавлення його права керування транспортними засобами спростовується матеріалами судової справи № 459/1760/22 за ч.1 ст.130 КУпАП, що витребувана ухвалою суду від 29.11.2023р. (а.с.42) та оглянута судом в судовому засіданні.

Зокрема, матеріалами вказаної справи: протоколом про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, постановою суду від 28.12.2022р., якою його притягнуто до відповідальності за це правопорушення з накладенням адміністративних стягнень у виді штрафу в розмірі 17000 грн. та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, залишеною без змін за результатами її оскарження позивачем в апеляційному порядку.

Звідси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що станом на 23.08.2023р. позивач був обізнаний про своє позбавлення права керування транспортними засобами.

Окрім цього, доводи позивача у позовній заяві про те, що 23.08.2023р. у с.В`язова він не керував транспортним засобом, так як знаходився на роботі у м.Червонограді Львівської обл., суд правильно оцінив як неправдиві, надані з метою уникнення відповідальності за вчинене, оскільки такі спростовуються в сукупності поданим представником відповідача відеозаписом з носія інформації (диску), на якому зафіксовано 23.08.2023р. рух транспортного засобу легкового автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , на 156 км автодороги Р15 Ковель-Жовква та змістом оспорюваної постанови, винесеної на місці вчинення правопорушення, яка містить підпис позивача (а.с.1, 69, 73).

Принципового значення у розглядуваній справі має правова оцінка представленого відповідачем відеозапису, при цьому технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, у спірній постанові не зазначений.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши відеозапис, наданий стороною відповідача, встановив, що події, які зафіксовані суб`єктом владних повноважень на цей відеозапис, непрямо підтверджують вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.126 КУпАП.

При цьому, із сукупності представлених доказів, а також враховуючи вручення позивачу відповідачем спірної постанови на місці вчинення правопорушення, об`єктивно можливо зробити логічний та послідовний висновок про те, що саме ОСОБА_1 безпосередньо керував легковим автомобілем за відсутності в нього права на керування транспортними засобами.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ст.31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Долучений до справи відеозапис фіксує вчинення позивачем правопорушення, не викликає сумнівів в тому, що саме останнім зафіксовані події, які мали місце 23.08.2023р. за участі сторін в справі.

Формальна відсутність у змісті складеної постанови застереження про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, не може слугувати за розглядуваних відносин достатньою підставою для неврахування цього доказу.

Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В аспекті наведеного, доводи суду першої інстанції щодо представлення відповідачем доказів вчинення правопорушення є обґрунтованими.

Доказів упередженого ставлення до позивача зі сторони поліцейських або відповідача під час судового розгляду не здобуто.

Додатково колегія суддів враховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Стосовно порушень судом першої норм процесуального закону (недотримання строків розгляду справи, неправильне обчислення судового збору за подання позову), то такі порушення в силу приписів ч.3 ст.317 КАС України не віднесені до порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення суду.

Згідно з ч.2 ст.317 КАС України порушення судом норм процесуального права може бути підставою для скасування судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Вказані порушення не призвели до помилкового вирішення справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що в силу приписів ч.2 ст.317 КАС України законне, обгрунтоване та правильне по суті і справедливе рішення не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що недотримання строків розгляду справи не призвело до неправильного вирішення справи, а відтак не може слугувати достатньою підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Також повернення надміру сплаченого судового збору проводиться в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Отже, за наведених обставин колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що дійсно о 12 год. 39 хв. 23.08.2023р. позивач ОСОБА_1 в населеному пункті с.В`язова на 156 км автодороги Р15 Ковель-Жовква, керував транспортним засобом легковим автомобілем марки Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 86 км/год., будучи позбавленим права керування транспортними засобами згідно рішення суду від 17.02.2023р. терміном на один рік, чим порушив вимоги п.2.1 «а» ПДР.

На підставі наведеного, інспектор патрульної поліції правомірно визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, і наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача залишені без задоволення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.271, 272, 286, 310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Мацея Михайла Михайловича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Червоноградського міського суду Львівської обл. від 19.12.2023р. в адміністративній справі№ 459/2899/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 02.02.2024р.