Справа № 440/10924/23
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/10924/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області , в якій просила:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28.11.2018 № Ф-5771-50 У, винесену ГУ ДФС у Полтавській області на суму 15819,48 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень сорок вісім копійок) стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.06.2019 № Ф-5771-50 У, винесену ГУ ДФС у Полтавській області на суму 5 211,36 грн (п`ять тисяч двісті одинадцять гривень тридцять шість копійок) стосовно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснила державну реєстрацію статусу фізичної особи-підприємця 24.02.1995, при цьому відповідач не довів факт наявності у позивача статусу ФОП у відповідності до вимог законодавства, що вступили в силу після 01.07.2004, тому дії відповідача щодо нарахування недоїмки позивачу є необґрунтованими та протиправними. Також позивач вказувала, що спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки), сформовані виключно на підставі інформаційної системи, за відсутності акту перевірки, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких нараховується внесок, є безпідставними. Крім того, зауважувала, що відповідач виніс вимоги за невідомий період, вказавши лише дату, станом на яку сформувався борг, не зазначивши протягом якого часового проміжку цей борг сформувався, при цьому визначив заборгованість на майбутні періоди, поклавши на позивача майновий тягар щодо обов`язків, які ще не настали, і всупереч вимогам Інструкції № 449 не повідомив про заборгованість раніше за попередні періоди.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У поданому до суду відзиві на позовну заяву /а.с. 42 - 45/ представник відповідача заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач перебуває на обліку як платник єдиного соціального внеску на підставі відомостей щодо взяття на облік від 27.02.1995 № 16286357, що надійшли від Пенсійного фонду України, та має заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 26539,20 грн, що виникла за період 2017 3 квартал 2019 року внаслідок автоматичних нарахувань відповідних сум як фізичній особі -підприємцю, що перебуває на загальній системі оподаткування, звітність за період 2016 2019 рр. позивачем не подавалася, інформація щодо наявності у позивача пільг по сплаті єдиного внеску в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 позовну заяву залишено без руху /а.с. 28/.

Ухвалою суду від 29.08.2023 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви /а.с. 35/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с. 37 - 38/.

Ухвалою суду від 02.02.2024 допущено заміну відповідача Головного управління ДПС у Полтавській області (ідентифікаційний код 43142831) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Полтавській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44057192).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особа-підприємець 24.02.1995, державна реєстрація включення відомостей про неї як фізичну особу -підприємця здійснена 19.10.2005, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Полтавській області як платник податків та платник єдиного внеску, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 85 86/.

28.11.2018 Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50, якою виставлено позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 в сумі 15819,48 грн /а.с. 47/.

Вказана вимога надіслана за місцезнаходженням фізичної особи-підприємця, однак повернута без вручення із відміткою установи поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» /а.с. 47, зворот/.

28.11.2018 Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50У щодо заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску станом на 15.02.2019 у сумі 15819,48 грн /а.с. 15/, яку надіслано для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Корецькою О.М. від 03.03.2021 відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання вимоги № Ф-5771-50У від 28.11.2018 /а.с. 68/.

13.06.2019 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50, згідно з якою заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 31.05.2019 складає 21030,84 грн /а.с. 46/.

Зазначену вимогу надіслано за місцезнаходженням фізичної особи-підприємця, однак повернуто без вручення із довідкою установи поштового зв`язку про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» /а.с. 46, зворот/.

13.06.2019 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50У, якою визначено заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску станом на 09.10.2019 у сумі 5211,36 грн /а.с. 16/. Вказану вимогу надіслано для примусового виконання до органу державної виконавчої служби. Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Палька В.П. від 10.06.2020 відкрито виконавче провадження з приводу примусового виконання вимоги № Ф-5771-50У від 13.06.2019 /а.с. 68/.

09.10.2019 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за її рішенням /а.с. 85 86/.

Не погодившись із вимогами про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50-У від 28.11.2018 та від 13.06.2019, позивач звернулася до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464-VІ, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В силу вимог пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно з частиною 12 статті 9 Закону № 2464-VІ єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 2 статті 25 Закону № 2464-VІ встановлено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

За приписами частини 4 статті 25 Закону № 2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).

Відповідно до абз. 2, 3 пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій);

платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно з абзацом 1 пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

За приписами пункту 5 розділу VI Інструкції № 449 орган доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня узгодження вимоги (набрання нею чинності):

вносить вимогу про сплату недоїмки до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та пред`являє її до виконання в порядку, встановленому законом (після початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

надсилає її в порядку, встановленому законом, до органу державної виконавчої служби (до початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів);

надсилає її в порядку, встановленому Законом, до органу Казначейства - відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», якщо платник єдиного внеску є бюджетною установою, державним органом, одержувачем бюджетних коштів, а також підприємством, установою або організацією, рахунки якої відкриті в органах Казначейства.

Якщо платник частково сплатив суми недоїмки, та/або фінансових санкцій, та/або пені, зазначені у вимозі, до завершення строку остаточного узгодження, до органів державної виконавчої служби/органів Казначейства вимоги, які набрали чинності, пред`являються з урахуванням погашених сум боргу на дату пред`явлення.

Згідно з пунктом 7 розділу VI Інструкції № 449 якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Аналіз викладених норм свідчить, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.11.2019 (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 04.12.2019 (справа №440/2149/19), від 23.01.2020 (справа №480/4656/18).

Статтею 9 Закону № 2464-VI встановлено порядок сплати єдиного внеску, який для фізичних осіб-підприємців з 01.01.2018 року передбачає обов`язок сплати єдиного внеску, нарахованого за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. До 01.01.2018 фізичні особи-підприємці зобов`язані були сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Предметом спору у цій справі вимога Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50У від 28.11.2018, якою визначено недоїмку позивача з єдиного внеску у сумі 15819,48 грн /а.с. 15/ та вимога Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50У від 13.06.2019, якою визначено заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску у сумі 5211,36 грн /а.с. 16/.

Суд звертає увагу на те, що вказані вимоги містять літеру «У», що свідчить про те, що ці вимоги є узгодженими та сформовані з метою надіслання для примусового виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що означені узгоджені вимоги були сформовані після надсилання контролюючим органом позивачу вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50 від 28.11.2018, якою виставлено позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 в сумі 15819,48 грн /а.с. 47/ та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50 від 13.06.2019, згідно з якою виставлено заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 31.05.2019 у сумі 21030,84 грн /а.с. 46/.

Недоїмка позивача з єдиного внеску станом 31.10.2018 у сумі 15819,48 грн та станом на 13.05.2019 у сумі 21030,84 грн підтверджується даними інтегрованих карток платника податків позивача по єдиному соціальному внеску /а.с. 48 49/.

Із розрахунку заборгованості позивача, наведеного у відзиві, а також відомостей інтегрованих карток, слідує, що недоїмка позивача виникла внаслідок нарахування податковим органом сум єдиного внеску:

- 09.02.2018 за 2017 рік 8448 грн (зменшено за рахунок переплати 0,06 грн до 8447,94 грн);

- 19.04.2018 за 1 квартал 2018 року 2457,18 грн;

- 19.07.2018 - за 2 квартал 2018 року 2457,18 грн;

- 19.10.2018 - за 3 квартал 2018 року 2457,18 грн (відтак станом на 31.10.2018 загальна сума недоїмки становила 15819,48 грн);

- 21.01.2019 за 4 квартал 2018 року 2457,18 грн;

- 19.04.2019 за 1 квартал 2019 року 2754,18 грн (відтак станом на 31.10.2018 загальна сума недоїмки становила 21030,84 грн).

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII мінімальну заробітну плату з 01 січня 2017 року установлено у місячному розмірі на рівні 3200,00 грн.

Згідно з статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07 грудня 2017 року №2246-VIII розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 року дорівнював 3723,00 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року №2629-VIII мінімальну заробітну плату з 01 січня 2019 року визначено на рівні 4173,00 грн.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що нараховані автоматично суми єдиного внеску позивачу здійснені в розмірі мінімального страхового внеску:

- 2017 рік - 704,00 грн (3200 грн х 22 %) х 12 = 8 448,00 грн.;

- 2018 рік - 819,06 грн (3723 грн х 22 %) х 12 = 9828,72 грн., поквартально 2457,18 грн (819,06 х3);

- 2019 рік (1 квартал) - 918,06 грн (4173 х 22 %) х 3 = 2754,18 грн.

Загальна сума заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску за період з 01 січня 2017 року по І квартал 2019 року, з урахуванням переплати 0,06 грн, складає 21030,84 грн.

Докази самостійного виконання позивачем обов`язку щодо сплати єдиного внеску матеріали справи не містять.

Вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50 від 28.11.2018, якою виставлено позивачу заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 в сумі 15819,48 грн /а.с. 47/ та № Ф-5771-50 від 13.06.2019, згідно з якою виставлено заборгованість зі сплати єдиного внеску станом на 31.05.2019 у сумі 21030,84 грн /а.с. 46/, надсилались за місцезнаходженням позивача, однак повернуті за закінченням терміну зберігання.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 у разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

З огляду на те, що вимоги № Ф-5771-50 від 28.11.2018 та № Ф-5771-50 від 13.06.2019 вважалися врученими позивачу, однак у встановлений строк не були оскаржені в адміністративному або судовому порядку, орган доходів і зборів правомірно сформував узгоджену вимогу № Ф-5771-50У від 28.11.2018, якою визначив недоїмку позивача з єдиного внеску у сумі 15819,48 грн /а.с. 15/ та узгоджену вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50У від 13.06.2019, якою визначив заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску на сумі зростання боргу (недоїмки) - 5211,36 грн /а.с. 16/.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач визначив заборгованість на майбутні періоди, поклавши на позивача майновий тягар щодо обов`язків, які ще не настали. Суд наголошує, що заборгованість в узгоджених вимогах відповідає сумам недоїмки, які виставлялися у вимогах позивачу для узгодження відповідно до фактично наявного боргу згідно даних ІКП.

Стосовно посилання позивача на те, що відповідач виніс вимоги за невідомий період, вказавши лише дату, станом на яку сформувався борг, не зазначивши протягом якого часового проміжку цей борг сформувався, суд зауважує, що Інструкція № 449 не вимагає зазначення періодів виникнення заборгованості, а лише відомості про розмір боргу, які у спірних вимогах зазначені .

Суд також критично оцінює твердження позивача про те, що всупереч вимогам Інструкції № 449 не повідомив про заборгованість раніше за попередні періоди.

Суд акцентує увагу на те, що недотримання строку формування та надіслання вимоги, визначеного пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449 по суті не впливає на правильність формування вимоги та не утворює самостійних підстав для визнання протиправним оспорюваного акта індивідуальної дії, оскільки не звільняє платника від обов`язку зі сплати суми недоїмки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 520/4553/19, від 14 березня 2019 року у справі №826/12543/17, від 03 грудня 2020 року у справі №440/1256/19 та від 11 лютого 2021 року у справі №160/4023/19.

Оцінюючи доводи позивача про те, що позивач здійснила державну реєстрацію статусу фізичної особи-підприємця 24.02.1995, при цьому відповідач не довів факт наявності у позивача статусу ФОП у відповідності до вимог законодавства, що вступили в силу після 01.07.2004, тому дії відповідача щодо нарахування недоїмки позивачу є необґрунтованими та протиправними, суд виходить з такого.

Суд враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі № 260/81/19 сформульовано правовий висновок про те, що відсутність офіційного підтвердження статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-IV, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Водночас суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) була зареєстрована як фізична особа-підприємець 24.02.1995, а 19.10.2005 відомості про неї як фізичну особу -підприємця включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 13.06.2012 здійснено державну реєстрацію змін відомостей про фізичну особу-підприємця у зв`язку із зміною видів економічної діяльності, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 85 86/.

Наведені обставини підтверджують, що позивач пройшла реєстраційні процедури у порядку, визначеному Законом № 755-IV, у зв`язку з чим набула можливості законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, тому мала обов`язок нарахування та сплати єдиного внеску.

У розумінні норм Закону № 2464-VI до моменту внесення інформації до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, фізична особа-підприємець є платником єдиного соціального внеску, тому, в силу положень Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністретсва фінансів України від 09.12.2011 №1588, припинення в установленому порядку підприємницької діяльності не зумовлює припинення обов`язку позивача зі сплати єдиного внеску за період провадження підприємницької діяльності.

При цьому фізична особа-підприємець, яка господарську діяльність не веде та не отримує доходи, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу.

Суд відхиляє також доводи позивача про те, що спірні вимоги про сплату боргу (недоїмки) сформовані виключно на підставі інформаційної системи, тому за відсутності акту перевірки, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких нараховується внесок, є безпідставними.

Суд вважає необхідним зауважити, що неподання контролюючому органу звітності за єдиним внеском та невиконання у такий спосіб встановленого Законом № 2464-VI обов`язку не нівелює зміст та обсяг зобов`язання платника щодо належної сплати єдиного внеску та не має наслідком його невиконання.

Аналіз положень Закону № 2464-VI та Інструкції №449 свідчить, що у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки зі сплати єдиного внеску податковий орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи контролюючого органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.

Положеннями законодавства не передбачено обов`язкової та єдиної умови для формування вимоги (у разі наявності у платника на кінець календарного місяця недоїмки) проведення перевірки та складення за її результатами відповідного акту. Пунктом 3 розділу VІ Інструкції №449 передбачено строк для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) після вручення платнику акта перевірки виключно у випадку, коли виявлені у ході документальної перевірки дані свідчать про порушення платником нарахування єдиного внеску, що утворює самостійні підстави для донарахування податковими органами сум єдиного внеску.

Аналогічних висновків про те, що проведення перевірки та складення акту перевірки не є обов`язковою передумовою прийняття контролюючим органом вимоги про сплату недоїмки за єдиним внеском дійшов Верховний Суд у постановах від 11 вересня 2018 року у справі №826/11623/16, від 10 грудня 2019 року у справі №826/25425/15.

Отже, винесення спірних вимог про сплату боргу (недоїмки) за єдиним внеском на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу відповідає положенням Закону № 2464-VІ та Інструкції №449.

Відповідний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 440/1256/19.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що вимога Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50У від 28.11.2018, якою визначено недоїмку позивача з єдиного внеску у сумі 15819,48 грн та вимога Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-5771-50У від 13.06.2019, якою визначено заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску у сумі 5211,36 грн прийняті на підставі, у межах компетенції та у спосіб, які визначені законодавством, обґрунтовано, з урахуванням обставин, які мали значення для їх винесення, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування цих вимог задоволенню не підлягають.

Отже, у позові належить відмовити у повному обсязі.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, доказів понесення судових витрат відповідачем не надано, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області ( вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область,36000, код ЄДРПОУ 44057192) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол