Справа № 140/7335/22
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 січня 2024 року

м. Київ

справа №140/7335/22

адміністративне провадження № К/990/27843/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів - Єресько Л.О.,

Соколова В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 (головуючий суддя - В.М. Валюх)

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 (головуючий суддя - А.Р. Курилець, судді - О.М. Гінда, О.І. Мікула)

у справі № 140/7335/22

за позовом ОСОБА_1

до Волинської обласної державної адміністрації

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волинської обласної державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Волинської обласної військової адміністрації від 06.10.2022 № 90-ос «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити позивача з 06.10.2022 на роботі у Волинській обласній військовій адміністрації (Волинській обласній державній адміністрації) на посаді начальника регіонального відділу адміністрування Державного реєстру виборців управління інформаційних технологій та адміністрування апарату Волинської обласної державної адміністрації;

- стягнути з Волинської обласної військової адміністрації (Волинської обласної державної адміністрації) на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.10.2022 по день ухвалення судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржуваним наказом позивача звільнено з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Позивач вважає своє звільнення незаконним та протиправним. Так позивач зауважує, що за рішенням суду у справі № 140/14815/21 позивач поновлений на посаді начальника регіонального відділу адміністрування Державного реєстру виборців управління інформаційних технологій та адміністрування апарату Волинської обласної державної адміністрації. Вказує, що відповідач протиправно поновив його на неіснуючій посаді, яка не включена до штатного розпису та структури апарату Волинської обласної державної адміністрації (Волинської обласної військової адміністрації); не надав доступу до роботи з часу поновлення на посаді; не допустив до робочого місця. Зазначає, що відповідачем при попередженні про наступне звільнення, яке видано одночасно із розпорядженням про поновлення позивача на посаді на виконання рішення суду у справі № 140/14815/21, не запропоновано позивачу всі наявні в апараті обласної державної адміністрації вакантні посади з часу попередження до дати звільнення; не переведено на вакантну посаду керівника патронатної служби згідно з поданою заявою позивача.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023, у задоволенні позову відмовлено повністю.

При ухваленні рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про дотримання відповідачем вимог статті 87 Закону України «Про державну службу» при звільненні позивача.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити або передати справу повністю на новий розгляд.

Підстави, на яких подається касаційна скарга, заявник вказує пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Верховного Суду від 25.09.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 29.01.2024 адміністративну справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як зазначалось вище, касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас Верховний Суд наголошує, що системний аналіз норм адміністративного процесуального законодавства свідчить, що під час вирішення справ суди враховують не будь-які висновки Верховного Суду, а ті, які висловлені Судом у подібних правовідносинах.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16, від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19).

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження позивач посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.04.2023 у справі № 640/12871/21, від 12.04.2023 у справі № 340/1791/22, від 25.07.2019 у справі № 807/3588/14, від 27.05.2020 у справі № 813/1715/16, від 07.11.2018 у справі № 331/8965/15-ц, від 25.02.2020 у справі № 310/9675/18, від 09.12.2021 у справі № 646/2661/20, від 07.09.2023 у справі № 340/197/20.

Варто зауважити, що предметом спору у справах № 640/12871/21, № 340/1791/22 та № 340/197/20 було правомірність звільнення позивачів на підставі пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з ліквідацією державного органу.

Предметом спору у справі № 807/3588/14 було правомірність винесення наказу про звільнення позивача із займаної посади за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114. При вирішенні цієї справи суди керувалися положеннями Кодексу законів про працю України.

У справі № 813/1715/16 судами надавалася оцінка правомірності звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України . Справи № 331/8965/15-ц, № 310/9675/18, № 646/2661/20 розглядалися судами в порядку цивільного судочинства. Відповідно вирішення трудових відносин, що виникли у цих справах врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Повертаючись до обставин цієї справи, судами встановлено, що розпорядженням Волинської обласної військової адміністрації позивача звільнено з посади начальника регіонального відділу адміністрування Державного реєстру виборців управління інформаційних технологій та адміністрування апарату Волинської обласної державної адміністрації на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Отже, правовідносини, що виникли у цій справі регулюються Законом України «Про державну службу».

За приписами частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на час попередження позивача про наступне звільнення суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 02.08.2022 позивача попереджено про припинення державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців та про звільнення із займаної посади не раніше ніж через 30 календарних днів з дня ознайомлення з цим попередженням. На виконання абзацу другого частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» позивача проінформовано, що наразі відсутня можливість запропонувати іншу рівнозначну посаду державної служби, оскільки в апараті Волинської обласної державної адміністрації відсутні вакантні посади підкатегорії «Б3» у межах категорії «Б» посад державної служби, тому як виняток запропоновані наявні нижчі вакантні посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а саме: провідного спеціаліста відділу роботи із зверненнями громадян апарату Волинської обласної державної адміністрації та провідного спеціаліста сектору контролю апарату Волинської обласної державної адміністрації. Про прийняте рішення позивачу запропоновано повідомити до закінчення терміну попередження письмово та роз`яснено, що у разі відмови від переведення на запропоновану посаду позивача буде звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та виплачено вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

28.09.2022 складено акт про відсутність відмови або згоди на переведення на запропоновані посади. Крім того, позивачу надано для ознайомлення посадові інструкції на запропоновані посади, інформацію про розмір посадових окладів для них, та повідомлено, що інших вакантних посад державної служби станом на 28.09.2022 в апараті Волинської обласної державної адміністрації немає. Позивач повідомив, що від запропонованих посад не відмовляється, однак рішення прийме лише після отримання інформації про всі наявні вакантні посади в апараті Волинської обласної державної адміністрації. Також позивач ознайомився під підпис із посадовими інструкціями та інформацією про розмір посадових окладів на запропоновані посади, жодних зауважень чи коментарів щодо запропонованих вакантних посад державної служби позивач не надав.

Також, 28.09.2022 складено акт про відсутність заяв про надання згоди на переведення або відмови від переведення на запропоновані посади, яким комісія у складі чотирьох посадових осіб засвідчила те, що станом на 15:24 28.09.2022 від позивача надійшла заява про надання ним згоди на переведення на посаду керівника патронатної служби апарату облдержадміністрації, яка не є посадою державної служби і йому не пропонувалася. Комісія засвідчила, що позивач до 17:15 28.09.2022 письмової заяви про надання згоди на переведення на одну із запропонованих йому посад державної служби згідно з повідомленням про попередження про звільнення від 02.08.2022 або відмови від переведення на ці посади не надав, що є фактичною відмовою від переведення на запропоновані посади.

Розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації від 06.10.2022 № 90-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено із займаної посади. Підстава: попередження від 02.08.2022 з відміткою про ознайомлення, розпорядження начальника Волинської обласної державної адміністрації від 02.08.2022 № 71-ос «Про попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 », акт про відсутність заяви про надання згоди на переведення або відмови від переведення на запропоновані посади від 28.09.2022.

Отож, судами встановлено про дотримання відповідачем процедури звільнення позивача за статтею 87 Закону України «Про державну службу».

Отже, за встановлених у цій справі обставин справи, нормативного регулювання спірних правовідносин, Суд дійшов висновку, що спірні правовідносини у справах, на які покликається позивач в касаційній скарзі, не є подібними до правовідносин, що склалися у цій справі.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини другої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 339, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ухвалив:

Закрити касаційне провадження № К/990/27843/23 у справі № 140/7335/22 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 у справі № 140/7335/22 за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ж. М. Мельник-Томенко

Судді Л.О. Єресько

В.М. Соколов