Справа № 260/5469/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/5469/23 пров. № А/857/24608/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Довгої О.І., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі №260/5469/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції Скраль Т.В., час ухвалення 10.49 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту - 09.11.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України, в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення ГУ ДПС в Закарпатській області від 27.12.2022 р. № 1-0704.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого в реєстрі за №778 від 27.02.2018р., позивач є також власником виробничого комплексу, загальною площею 995.40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 за кодом 125 «Будівлі промислові та склади», передбачено, що даний клас включає в себе «будівлі будівельних матеріалів та виробів» (код 1251.8). Відповідно до частини першої нього ж класифікатора, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Вказаний об`єкт використовується Позивачем для виробництва будівельних матеріалів та інших виробів (піноблоків) з 2009 року. Відповідно до підпункту є) п. 266.2.2. Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, а тому сума нарахованих позивачу податкових зобов`язань згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є неправомірною. Позивач вважає, що претендує на пільги щодо сплати податку та віднесення даних об`єктів до об`єктів, які не підлягають оподаткуванню по ст. 266.2.2 ПК України.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що із рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його необґрунтованим, незаконним, висновки викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування. Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Апелянт вказує, що надав як Відповідачу так і суду першої інстанції, доказ (уточнюючу декларацію), яким підтверджується, що об`єкт оподаткування використовувався у господарській діяльності апелянта протягом звітного (2021) року. Позивачем також зазначалось про те, що об`єкт оподаткування не здається ним в оренду, лізинг, позичку. Однак, Відповідачем не було доведено жодним доказом, що об`єкт оподаткування не використовувався за функціональним призначенням у господарській діяльності.

Крім цього, суд відмовив у задоволенні позовних вимог на підставі того, що в річній декларації апелянта не було зазначено виду господарської діяльності, який здійснювався у звітному періоді, зокрема 23.69 «Виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу».

Однак, у відповіді ГУ ДПС в Закарпатській області на заяву апелянта не було роз`яснено апелянту, що відсутність КВЕД у річній декларації є обставиною, яка не дає права на пільгу, передбачену ПК України.

Таким чином, апелянт вважає що має право на пільги щодо сплати податку та віднесення даних об`єктів до об`єктів, які не підлягають оподаткуванню згідно п. «є») ст.266.2.2 ПК України, тому, сума нарахованих податкових зобов`язань згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1-0704 від 27.12.2022р. є неправомірною та підлягає скасуванню.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у ній та просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_2 .

Основний вид економічної діяльності: 10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання.

Згідно з договором купівлі-продажу від 27 лютого 2008 року № 778 ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме, виробничий комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

24 січня 2022 року позивачем подано до Головного управління ДПС у Закарпатській області податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2021 рік, в якій зазначено у пункті 10 вид підприємницької діяльності у звітному періоді: 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».

27 грудня 2022 року Головним управлінням ДПС у Закарпатській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 1-0704, яким визначено суму податкового зобов`язання за 2021 рік у сумі 89 586,00 грн. по платежу «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» на нерухоме майно загальною площею об`єкту 994,40 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .(будівлі промисловості та склади).

Згідно відомостей у Державної реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою нерухомого майна АДРЕСА_1 зареєстровано тип майна: виробничий комплекс (реєстраційний номер 21998704).

30 травня 2023 року Головне управління ДПС у Закарпатській області листом № 6315/6/07-16-24-03-06 повідомило ОСОБА_4 , станом на 30.05.2023 року підстави для скасування, в тому числі, податкового повідомлення рішення № 1-0704 від 27 грудня 2022 року на суму 89586,00 грн. відсутні.

31 травня 2023 року позивачем подано до Головного управління ДПС у Закарпатській області уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2021 рік, в якій зазначено у пункті 10 види підприємницької діяльності у звітному періоді: 10.71 «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання», 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами», 02.30 «Збирання дикорослих недеревних продуктів», 47.24 «Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах», 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», 23.69 «Виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу».

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка не використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Порядок нарахування та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, (далі - Податок) врегульовано нормами ст. 266 розділу ХІІ ПКУ, включаючи визначення повноважень із встановлення основних елементів.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зокрема, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як суб`єкт господарювання -фізична особа-підприємець та з 01.04.2016 року та перебуває на спрощеній системі оподаткування, платник єдиного податку 2 групи, 20 %.

Відповідно до поданої 24 січня 2022 рок Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за типом «Звітна» задекларований платником вид діяльності у звітному періоді - КВЕД 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».

Дохід від здійснення вказаної господарської діяльності 960 350 грн.

Дохід від основного виду діяльності - КВЕД 10.71 - «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання» у Податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за звітний період 2021 рік, поданої 24.01.2022 року - не зазначений

31.05.2023 року позивачем подано нову Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, з типом «Уточнююча».

В уточнюючій декларації задекларовано обсяг отриманого доходу за звітний період 2021 рік в сумі 960, 35 тис. грн., тобто дохід звітної декларації та уточнюючої є тотожними.

Проте, в уточнюючій декларації розширено перелік видів господарської діяльності, які здійснювалися у звітному періоді, а саме: 10.71 «Виробництво хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання», 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами», 02.30 «Збирання дикорослих недеревних продуктів», 47.24 «Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах», 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», 23.69 «Виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу».

Отже, відповідно до поданої уточнюючої декларації, дохід у 960 350 грн. отримано вже не від одного виду діяльності, а від групи КВЕДів.

Щодо віднесення об`єкта нерухомості до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Згідно відомостей у Державної реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою нерухомого майна Закарпатська область, Перечинський район, с. Дубриничі, вул. Центральна, буд. 1М зареєстровано тип майна: виробничий комплекс (реєстраційний номер 21998704).

Підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання.

Суд першої інстанції вірно встановив, що на час винесення оскаржуваного податкового повідомлення рішення відповідач не володів відомостями, що таке майно використовується позивачем у своїй господарській діяльності.

Також правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів, що з урахуванням виду діяльності на час подачі податкової декларації ним використовувався вказаний об`єкт (Україна, Закарпатська область, Перечинський район, с. Дубриничі, вул. Центральна, буд.1М) за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), оскільки статус будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду 17 лютого 2020 року у справі №820/3556/17, сформулював наступний висновок: «На думку судової палати, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а із використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції».

Чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачена преференція, яка полягає у виключенні з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, таких об`єктів, як будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, якщо вони беруть участь у господарській діяльності власника об`єктів нерухомості як виробничі одиниці.

Вказане у повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду від 11.05.2023 року по справі №440/359/20.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що об`єкт нерухомості (комплекс), який на праві власності належить позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця, не підпадає під дію пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка не використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Крім цього, підтвердженням використання будівель протягом звітного (податкового) періоду за призначенням у господарській діяльності є первинні документи бухгалтерського обліку. Проте, позивачем не надано суду доказів здійснення на площі зазначених будівель промислової господарської діяльності, яка відповідно до норм Податкового кодексу України підпадає під пільги.

За таких обставин, будівлі, як виробничі, так і адміністративні й допоміжні, що входять до складу комплексу та не використовуються позивачем в господарській діяльності для промислового виробництва, неможливо віднести до будівель промисловості в розумінні п.п «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, що дає підстави для висновку, що наявні у власності позивача у спірні податкові періоди нежилі приміщення не підпадають під визначення «будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств».

Зазначений висновок неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема, у постановах 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17, від 11.05.2023 року у справі №440/359/20 та є обов`язковим для суду в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС в Закарпатській області від 27.12.2022 р. № 1-0704 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем податкового повідомлення рішення ГУ ДПС в Закарпатській області від 27.12.2022 р. № 1-0704 відповідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що таке вказаним вище критеріям відповідає, тому відсутні підстави для його скасування та задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року у справі №260/5469/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. І. Довга
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 01.02.2024