Справа № 200/7492/23
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2024 року Справа№200/7492/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Донецькій області та Головного управління ПФУ в м. Києві щодо не зарахування до страхового стажу для призначення та обчислення пенсії за віком з моменту її призначення періоду навчання в Донецькому державному університеті з 01.09.1985 року до 04.07.1986 та з 28.05.1988 до 30.06.1992, періоду строкової служби з 05.07.1986 по 27.05.1988 та періодів військової служби з 01.11.2016 по 31.12.2016 та з 01.01.2017 по 31.07.2023;

2) визнати протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ в Донецькій області та Головного управління ПФУ в м. Києві щодо не врахування грошового забезпечення за період з 01.11.2016 до 31.07.2023, вказаного у довідках Головного управління СБ України в Донецькій та Луганській областях про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески від 21.08.2023 № 15/153, від 21.08.2023 № 15/154, від 21.08.2023 № 15/155, під час розрахунку пенсії з моменту її призначення;

3) визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Донецькій області та Головного управління ПФУ в м. Києві щодо обчислення та виплати пенсії у зменшеному розмірі з моменту її призначення;

4) зобов`язати Головне управління ПФУ в Донецькій області та Головне управління ПФУ в м. Києві зарахувати до страхового стажу для призначення та обчислення пенсії за віком з моменту її призначення період навчання в Донецькому державному університеті з 01.09.1985 до 04.07.1986 та з 28.05.1988 до 30.06.1992, період строкової служби з 05.07.1986 до 27.05.1988, періоди військової служби з 01.11.2016 до 31.12.2016 та з 01.01.2017 до 31.07.2023;

5) зобов`язати відповідачів врахувати грошове забезпечення за період з 01.11.2016 до 31.07.2023, вказане у довідках Головного управління СБ України в Донецькій та Луганській областях про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески від 21.08.2023 № 15/153, від 21.08.2023 № 15/154, від 21.08.2023 № 15/155, під час розрахунку пенсії з моменту її призначення;

6) зобов`язати відповідачів перерахувати розмір пенсії за віком, з урахуванням страхового стажу, набутого за період навчання в Донецькому державному університеті з 01.09.1985 до 04.07.1986 та з 28.05.1988 до 30.06.1992, за період строкової служби з 05.07.1986 до 27.05.1988 та за періоди військової служби з 01.11.2016 до 31.12.2016 та з 01.01.2017 до 31.07.2023, а також з урахуванням сум грошового забезпечення за період з 01.11.2016 до 31.07.2023, вказаного у довідках Головного управління СБ України в Донецькій та Луганській областях про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески від 21.08.2023 № 15/153, від 21.08.2023 № 15/154, від 21.08.2023 № 15/155;

7) зобов`язати виплатити пенсію за віком у перерахованому розмірі з моменту її призначення, з урахуванням вже виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.11.2023 йому призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, при призначенні пенсії відповідачами не зараховано до страхового стажу періоди військової служби та період навчання в Донецькому державному університеті.

Позивач вважає такі дії та бездіяльність відповідачів протиправними, оскільки ним були надані всі необхідні документи для зарахування вказаних періодів до страхового стажу.

Окрім того, на думку позивача при призначенні пенсії відповідачами протиправно не враховано суми грошового забезпечення за період з 01.11.2016 до 31.07.2023, вказаного у довідках Головного управління СБ України в Донецькій та Луганській областях про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески від 21.08.2023 № 15/153, від 21.08.2023 № 15/154, від 21.08.2023 № 15/155. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.

01 січня 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, про що постановлена відповідна ухвала. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

19 січня 2024 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за результатами розгляду заяви від 01.11.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу призначено дострокову пенсію за віком. До страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби з 01.11.2016 по 31.12.2016 у зв`язку з розбіжностями у даних: довідка від 21.08.2023 № 15/153, видна головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, містить дані, зокрема, з червня по грудень 2016 року, проте у Реєстрі застрахованих осіб наявні лише відомості про стаж та заробітну плату за червень - жовтень 2016 року. До страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби з 01.01.2017 по 31.07.2017 у зв`язку з відсутністю відомостей про стаж та заробітну плату за вказаний період у системі персоніфікованого обліку.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що до страхового стажу позивача зараховано період проходження строкової військової служби з 05.07.1986 по 27.05.1988.

На підставі наведеного, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

29 січня 2024 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано: період навчання у Донецькому державному університеті з 01.09.1985 по 30,06.1992 у зв`язку з тим, що період навчання перетинається з військовою службою та потребує уточнення щодо безпосередніх періодів навчання (з урахуванням проходження строкової військової служби) та форми навчання у такі періоди. На думку представника відповідача надана довідка Донецького національного університету ім. Василя Стуса від 25.07.2023 №66/01-06/01.1 не може бути взята до уваги, оскільки містить невірну дату народження позивача (у довідці - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а за паспортом - ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а також містить повний період навчання без виокремлення періоду проходження строкової військової служби та періодів безпосереднього навчання на денній формі. Період проходження військової служби з 01.11.2016 по 31.12.2016 не зараховано до страхового стажу позивача у зв`язку з розбіжностями даних: у довідці від 21.08.2023 №15/153, виданої Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, наявні дані, зокрема, з червня по грудень 2016 року, в той час, як у Реєстрі застрахованих осіб наявні лише відомості про стаж та заробітну плату за червень - жовтень 2016 року.

Окрім того, до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби з 01.01.2017 по 31.07.2017 у зв`язку з відсутністю відомостей про стаж та заробітну плату за вказаний період у системі персоніфікованого обліку - Реєстрі застрахованих осіб.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, які входять до предмета доказування, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , є громадянином України, з 01.11.2023 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява позивача про призначення пенсії опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві за екстериторіальним принцом.

З розрахунку стажу вбачається, що при призначенні пенсії позивачу не зараховано до страхового стажу період навчання в Донецькому державному університеті з 01.09.1985 року до 04.07.1986 року та з 28.05.1988 року до 30.06.1992 року, періоди військової служби з 01.11.2016 року до 31.12.2016 року та з 01.01.2017 року до 31.07.2023 року.

Рішення щодо не зарахування вказаних періодів роботи відповідачами не приймалось.

Позивач оскаржує вищевказані дії та бездіяльність відповідачів, як такі, що вчиненні з порушенням норм чинного законодавства та порушують його конституційні права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1058 у разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, надання інших документів для підтвердження трудового стажу необхідне лише за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до диплому НОМЕР_1 від 30.06.1992, довідки Донецького національного університету імені Василя Стуса від 25.07.2023 № 66/01-06/01.1, ОСОБА_1 навчався в Донецькому державному університеті з 01.09.1985 року до 04.07.1986 року та з 28.05.1988 року до 30.06.1992 року.

Отже, в даному випадку факт навчання позивача з 01.09.1985 року до 04.07.1986 року та з 28.05.1988 року до 30.06.1992 року підтверджується дипломом НОМЕР_1 від 30.06.1992 та довідкою Донецького національного університету імені Василя Стуса від 25.07.2023 № 66/01-06/01.1.

Щодо не зарахування до страхового стажу періодів військової служби з 01.11.2016 року до 31.12.2016 року та з 01.01.2017 року до 31.07.2023 року через відсутність відомостей про стаж та заробітну плату за ці періоди, суд зазначає наступне.

Відомості про стаж та заробітну плату за ці періоди підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідкою Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях від 21.08.2023 № 15/149 разом з Витягом із інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами, з якої вбачається, що станом на дату складання довідки за бухгалтерським обліком в Головному управлінні відсутня заборгованість зі сплати страхових внесків. Згідно з вищевказаним Витягом із інформаційної системи органів ДПС щодо стану розрахунків платника з бюджетом та цільовими фондами (копія витягу додається), у рядку 7, який містить відомості щодо сплати Головним управлінням «Єдиного внеску, нарахованого на суми грошового забезпечення військовослужбовців», зазначене нульове від`ємне сальдо.

Суд звертає увагу, що обов`язок щодо ведення обліку виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігання таких відомості в порядку, передбаченому законодавством, покладено на платника єдиного внеску, а контролюючі функції покладено на органи Пенсійного фонду України.

Відсутність інформації в реєстрі застрахованих осіб не є виною позивача, а тому не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі № 346/458/17.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на включення до страхового стажу періодів військової служби з 01.11.2016 року до 31.12.2016 року та з 01.01.2017 року до 31.07.2023 року.

Окрім визначеного, суд звертає увагу на наступне.

Згідно абз. 1 ч.1 ст.24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2 ст.24 Закону №1058).

За приписами ч.6 ст.20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058).

Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010, № 2464-VI ( далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно з ч.2. ст.25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку ( п. 171.1 ст. 171).

Згідно ч.1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.

З аналізу наведених норм законів суд приходить до висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16).

Стосовно зарахування до страхового стажу періоду строкової служби з 05.07.1986 року до 27.05.1988 року.

Як свідчать матеріали справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві враховано до страхового стажу період військової служби з 05.07.1986 року до 27.05.1988 року.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду військової служби з 05.07.1986 року до 27.05.1988 року.

Щодо неврахування при призначенні пенсії довідок Головного управління СБ України в Донецькій та Луганській областях про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески від 21.08.2023 № 15/153, від 21.08.2023 № 15/154, від 21.08.2023 № 15/155 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У відповідності до абзацу другого підпункту 3, пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Постанова Пенсійний фонд № 22-1 від 25.11.2005), за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Суд звертає увагу, що довідки від 21.08.2023 № 15/153, від 21.08.2023 № 15/154, від 21.08.2023 № 15/155 містять підписи посадових осіб та засвідчені печаткою підприємства із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Отже вказані довідки видані у повній відповідності із вимогами Порядку №22-1.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

З наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків в органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки відповідності змісту довідки первинним документам.

Разом з тим, відповідач має право та зобов`язаний його реалізувати у випадку обґрунтованих сумнівів щодо достовірності тих чи інших документів.

Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Пічкур проти України (Заява № 10441/06) від 07 листопада 2013 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. За наведених вище міркувань Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу (параграфи 51, 54).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52). Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30). Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31). Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Європейська соціальна хартія (переглянута), яка набрала чинності для України 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так i міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи: Кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, при вирішенні питання про врахування довідок, наданих позивачем, не дотримався справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, оскільки не використав надані законом повноваження для з`ясування тих чи інших обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

У відповідності до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із статтею 21 Конституції України усі люди є вільними у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Враховуючи викладене, суд вважає, що УПФ повинні використовувати всі передбачені законом повноваження задля повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи судом не встановлено, а відповідачами не надано доказів щодо наявності об`єктивних сумнівів щодо відомостей, зазначених у довідках від 21.08.2023 № 15/153, від 21.08.2023 № 15/154, від 21.08.2023 № 15/155 та перевірки їх у встановленому законом порядку.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві під час розгляду питання про призначення пенсії протиправно не врахувало довідки від 21.08.2023 № 15/153, від 21.08.2023 № 15/154, від 21.08.2023 № 15/155.

Щодо позовних про виплату пенсії, суд вважає зазначені вимоги передчасними, оскільки заборгованість з виплати пенсії виникає після зарахування спірних періодів до страхового стажу та проведення відповідного перерахунку.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинило саме дії щодо відмови у зарахуванні спірних періодів та врахування довідок про заробітну плату.

Вирішуючи питання про визначення належного органу Пенсійного фонду для розгляду питання про перерахунок пенсії суд зазначає наступне.

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, (далі - Порядок 22-1) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено, що структурний підрозділ органу, що перераховує пенсію є саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивача саме Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 вказаної статті).

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122 Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1985 року до 04.07.1986 року та з 28.05.1988 року до 30.06.1992 року, періодів військової служби з 01.11.2016 року до 31.12.2016 року та з 01.01.2017 року до 31.07.2023 року.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у врахуванні довідок від 21.08.2023 № 15/153, від 21.08.2023 № 15/154, від 21.08.2023 № 15/155.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 листопада 2023 року із зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1985 року до 04.07.1986 року та з 28.05.1988 року до 30.06.1992 року, періодів військової служби з 01.11.2016 року до 31.12.2016 року та з 01.01.2017 року до 31.07.2023 року, з урахуванням довідок від 21.08.2023 № 15/153, від 21.08.2023 № 15/154, від 21.08.2023 № 15/155.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривень 44 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв