Справа № 380/20720/23
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 рокусправа № 380/20720/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грень Н.М. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2), у якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Волинській області, а саме: визнати протиправним і скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії від 22.06.2023 року № 60;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 в пільговий стаж період її роботи згідно Довідки №44 від 15.06.2022 року, а саме з 01.02.1995 року по 03.12.2001 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у трудовій книжці та в ній містяться записи, котрі підтверджують, що ОСОБА_1 з 01.02.1995 року по 03.12.2001 року у зв`язку із реорганізацією ЦЛ і ВТК переведена в Централізований відділ технічного контролю інженером 2 категорії. Також вказано номер та дату Наказів. Зазначила, що на підтвердження пільгового стажу позивачкою у відділення пенсійного Фонду надавалася і Довідка від 15.06.2022 року № 44 відповідно до якої ОСОБА_1 працювала повний робочий день на Державному підприємстві «Роздільське гірничо - хімічне підприємство СІРКА» і за період з 01 лютого 1995 року по 03 грудня 2001 року виконувала роботи по контролю за якістю вхідної сировини, якістю готової продукції та технологічного процесу в хімічному виробництві. Стверджує, що професія «інженер централізованого відділу технічного контролю», передбачена Списком № 2. Вказала, що у Довідці № 44 від 15.06.2022 року вказані усі необхідні відомості на підтвердження пільгового стажу Позивачки в тому числі є і посиланням на код класифікації згідно Списку № 2. А тому, на думку позивачки, відмова Відповідача у призначені пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 з підстав того, що в Довідці виведено відпрацьований пільговий стаж календарно, а не за фактично відпрацьовані дні та те, що вказана професія в Довідці не відповідає професії згідно «Переліку робочих місць, професій та посад робітників яким підтверджено право на пільгове забезпечення» від 08.09.1994, 20.08.1998 року є неправомірним. Вважає, що якщо сама назва посади прописана в Довідці не дослівно як вона зазначена у «Переліку робочих місць, професій та посад робітників яким підтверджено право на пільгове забезпечення» то це не може бути підставою для незарахування особі пільгового стажу, тим більше якщо в Довідці є дані про код класифікації згідно Списку 2. Повідомила, що на підтвердження пільгового стажу позивачкою був наданий перелік робочих місць і посад з пільговим пенсійним забезпеченням по централізованому відділу технічного контролю за результатами атестації робочих місць за умовами праці, який погоджено з професійним комітетом РДГХП «СІРКА» Протокол №162 від 12.06.2000 року відповідно до якого код по КП 2146.2 інженер, Список № 2, що повністю співпадає із відомостями вказаними у вищевказаній Довідці. Також звернула увагу суду на те, що відповідно до Довідки №173 від 29.08.2023 року, котра видана ДП «Роздільське гірничо хімічне підприємство «СІРКА», вказано фактично відпрацьовані дні ОСОБА_1 за період з січня 1995 року по грудень 2001 року.

Повідомила, що 15 червня 2023 року позивачка звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з приводу призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак 22.06.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах № 60 в зв`язку із відсутністю необхідного пільгового сажу згідно ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Не погодилася із вказаним рішенням, вважає, що має право на зарахування їй до спеціального (пільгового) стажу періоду роботи з 01.02.1995 року по 03.12.2001 року, тому звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою від 11.09.2023 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою від 20.09.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 76735 від 11.10.2023), у якому проти позову заперечив. В обґрунтування зазначив, що 15 червня 2023 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення їй пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказав, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності, відповідачем-1 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 22.06.2023 № 60, про що повідомлено позивачку. Повідомив, що таке рішення обґрунтовано відсутністю необхідного пільгового сажу згідно ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначив, що до пільгового стажу не зараховано період згідно з довідкою № 44 від 15.06.2022, оскільки в довідці виведено відпрацьований пільговий стаж календарно, а не за фактично відпрацьовані дні. Вважає, що розрахунок стажу позивачки проведено відповідно до вимог чинного законодавства, тому, на думку відповідача-2, у позивачки відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пільгової пенсії. Просив у задоволенні позову відмовити.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 20.09.2023 та копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу-1 засобами електронного зв`язку за допомогою сервісу «Електронний суд», що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів. Правом подати письмовий відзив на позовну заяву відповідач-1 станом день розгляду справи не скористався, відтак суд, керуючись ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вирішив справу за наявними матеріалами.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 10.09.1987 та довідкою Державного підприємства «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.06.2022 № 44, позивачка у період з 01.02.1995 по 03.12.2001, працювала повний робочий день на ДП «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка» та виконувала роботи по контролю за якістю вхідної сировини, якість готової продукції та технологічного процесу в хімічному виробництві за професією інженер централізованого відділу технічного контролю, що передбачена списком №2 розділом Х підрозділом А пунктом 2110А, код КП 2146.2, затвердженим постановою КМ України від 11.03.1994 №162.

15.06.2023 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 22.06.2023 № 60 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Вищевказане рішення мотивоване тим, що пільговий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, відсутній з огляду на неврахування довідки № 44 від 15.06.2022, оскільки в довідці виведено відпрацьований пільговий стаж календарно, а не за фактично відпрацьовані дні. Вказана професія не відповідає професії згідно Переліку робочих місць, професій та посад робітників, яким підтверджено право на пільгове забезпечення» від 08.09.1994, 20.08.1998.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернулася з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (надалі по тексту - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (надалі по тексту - Закон №1058-ІV).

Пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV встановлено, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідних для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Оскільки на сьогоднішній день в Україні не запроваджено пенсійне забезпечення через професійні та корпоративні фонди, тому порядок призначення пенсії на пільгових умовах визначається нормами Закону № 1058-ІV.

Згідно з абзацом першим пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.

Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України №? 383 від 18.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Отже, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи.

Таким чином, пільговий стаж позивача на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 повинен бути підтверджений:

документами про відповідні умови праці за час виконання роботи до 21.08.1992;

результатами атестації відповідного робочого місця за умовами праці після 21.08.1992.

Щодо результатів атестації відповідного місця за умовами праці після 21.08.1992 суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 383 зазначена постанова (постанова Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці») набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992 відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене результатами атестації.

Пунктом 4.3 Порядку № 383 встановлено, що у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Суд встановив, що з 01.02.1995 по 03.12.2001 позивачка працювала повний робочий день на ДП «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка» та виконувала роботи по контролю за якістю вхідної сировини, якість готової продукції та технологічного процесу в хімічному виробництві за професією інженер централізованого відділу технічного контролю, що передбачена списком № 2.

Із довідки Державного підприємства «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.06.2022 № 44 слідує, що позивачка у період з 01.02.1995 по 03.12.2001, працювала повний робочий день на ДП «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка» та виконувала роботи по контролю за якістю вхідної сировини, якість готової продукції та технологічного процесу в хімічному виробництві за професією інженер централізованого відділу технічного контролю, що передбачена списком №2 розділом Х підрозділом А пунктом 2110А, код КП 2146.2, затвердженим постановою КМ України від 11.03.1994 №162.

Що стосується тверджень відповідача відносно того, що у період роботи позивача відсутні дані про атестацію робочих місць, то з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Факт роботи позивачки у Роздільському державному гірничо-хімічному підприємстві «Сірка» у спірний підтверджується відповідними записами в трудовій книжці позивачки, а також довідкою підприємства про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.06.2022 № 44.

При цьому, атестація робочих місць була проведена Роздільським державним гірничо-хімічним підприємством «Сірка» згідно з наказами від 01.06.1994 №421 «а», від 29.05.2000 №248 (тобто дійсна 5 років, до 29.05.2005), в складі якого в той час перебував структурний підрозділ, де й працювала позивач по 03.12.2001.

Таким чином, у період з 01.02.1995 по 03.12.2001 робоче місце позивача атестувалося підприємством, правонаступником якого було Новороздільське державне гірничо-хімічного підприємства «Сірка».

Окрім цього, необхідно також зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України 01 серпня 1992 року №422 (далі - Порядок №442), та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно зі статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання.

Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 чи Списку 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадина його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

З урахуванням викладеного, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника, при цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а.

За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем-1 до пільгового стажу позивача за списком №2 в повному обсязі періодів її роботи з 01.02.1995 по 03.12.2001 які підтверджуються записами в трудовій книжці, довідками з місця роботи.

Згідно зі статтею 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, пенсійний орган в силу діючого законодавства наділений повноваженнями вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили про дії спрямовані на проведення перевірки відповідності змісту трудової книжки саме первинним документам підприємства (умови праці), на якому працювала позивач.

Конституційний Суд України неодноразово (зокрема, рішення від 11.10.2005р.№ 8-рп/2005, від 09.07.2007р. № 6-рп/2007, від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 27.11.2008р. № 26-рп/2008) розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Право на пенсійне забезпечення, передбачене статтями 1, 3, ч.2 ст.6, статтею 8, ч.2 ст.19, статтями 22, 23, ч.1 ст.24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов`язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства в Україні.

За таких обставин, враховуючи наведені вище положення, слід дійти до висновку, що відповідачем безпідставно не було враховано вищевказані документи, що були надані позивачкою при зверненні зі заявою про призначення пенсії на підтвердження наявності у неї пільгового стажу за спірні періоди роботи.

Таким чином, з огляду на наведене вище, відмова ГУ ПФУ у Волинській області у зарахуванні до її пільгового (спеціального) стажу за списком № 2 періоду роботи з 01.02.1995 року по 03.12.2001 року на Державному підприємстві «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка».

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 22.06.2023 № 60 в частині не зарахування до пільгового (спеціального) стажу позивачки за списком № 2 періоду роботи з 01.02.1995 року по 03.12.2001 року на Державному підприємстві «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка», а тому таке підлягає скасуванню в цій частині.

З метою повного відновлення порушених прав позивача, враховуючи звернення позивачки за призначенням пенсії до ГУ ПФУ у Львівській області, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача-2 зарахувати ОСОБА_1 до пільгового (спеціального) стажу період її роботи з 01.02.1995 року по 03.12.2001 року на Державному підприємстві «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка».

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, згідно з пунктом 3 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» № 2710-IX від 03.11.2022 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2023 встановлено у розмірі 2684,00 грн.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, оскільки позовну заяву подано за допомогою підсистеми «Електронний суд» в електронній формі, то позивачці слід було сплатити судовий збір у розмірі 858,88 грн (2684 * 0,4 * 0,8).

Згідно з квитанцією № від 02.09.2023 позивачка сплатила судовий збір в загальному розмірі 2147,20 грн.

Таким чином, позивачка сплатив судовий збір в більшому розмірі.

Суд зазначає, що позивачка має право відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» подати клопотання про повернення судового збору у зв`язку з внесенням його в більшому розмірі.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивачки слід стягнути сплачений нею при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 429,44 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд-

вирішив:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026 м. Луцьк вул. Кравчука 22В; ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; код ЄДРОПУ 13814885), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії від 22.06.2023 № 60 в частині не зарахування до пільгового (спеціального) стажу ОСОБА_1 за списком № 2 періоду роботи з 01.02.1995 року по 03.12.2001 року на Державному підприємстві «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового (спеціального) стажу період її роботи з 01.02.1995 року по 03.12.2001 року на Державному підприємстві «Роздільське гірничо-хімічне підприємство «Сірка».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривні 44 коп сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 429 (чотириста двадцять дев`ять) гривні 44 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГрень Наталія Михайлівна