Справа № 200/2096/23
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року справа №200/2096/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року (головуючий суддя І інстанції Христофоров А.Б.), складеного в повному обсязі 10 липня 2023 року, у справі № 200/2096/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення нарахованої суми пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати йому заборгованості з пенсії за період з 01.06.2021 року по 31.03.2023 року в сумі 228 951, 55 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на його користь нараховану суму пенсії за період з 01.06.2021 року по 31.03.2023 року в сумі 228 951, 55 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01.06.2021 року по 31.03.2023 року в сумі 228 951, 55 грн.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 нараховану суму пенсії за період з 01.06.2021 року по 31.03.2023 року в сумі 228 951, 55 грн.

З таким рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що заборгованість обліковано в органі Пенсійного фонду України.

Виплата коштів на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/16875/21 буде здійснюватись в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

При цьому, вважає, що дана стягнення заборгованості за рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/16875/21 не може бути предметом окремого позову, а провадження у справі має бути закритим.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/2096/23, однак листом суд першої інстанції повідомив, що справу в паперовому вигляді не формувалась. Також повідомлено, що всі документи експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , що виданий 27.10.2000, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Як встановлено судом за результатами розгляду справи, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі № 200/16875/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 3 листопада 2021 року № 80 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку призначеної йому пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового (підземного) стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 період його роботи на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 29 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року та період його навчання в ПТУ № 38 м. Красноармійська з 1 квітня 1990 року по 30 серпня 1990 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 3 червня 2021 року № 3631 про перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про престижність шахтарської праці» - з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.06.2022 по справі №200/16875/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснено перерахунок пенсії позивача.

В результаті виконання відповідачем рішення суду сформувалась доплата за період з 01.06.2021 по 31.03.2023 у розмірі 228 951,55 грн.

Вказане підтверджено листом відповідача від 06.04.2023 року № 5614-4745/Г-02/8-0500/23 та не заперечується сторонами.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно невиплати заборгованості по пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушене право позивача має бути відновленим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих Законом 1058-IV, не можуть застосовуватись.

З вищевикладених підстав суд вважає неможливим застосувати до спірних правовідносин положення Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 р. № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якими регламентовано, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 «Бурдов проти Росії»).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно із положеннями частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому ст. 287 цього Кодексу (ч. 8 ст. 382 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що приписами статтей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, у відповідності до КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 у справі № 806/2143/15, від 21 грудня 2020 року у справі №440/1810/19.

Як встановлено судами із рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.06.2022 по справі №200/16875/21, позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання дій відповідача щодо не застосування положень ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» при розгляді заяви позивача про перерахунок пенсії № 3631 від 3 червня 2021 року та не врахування до пільгового стажу на підземних роботах за Списком № 1 періоду роботи: на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 29 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року та періоду навчання позивача в ПТУ № 38 м. Красноармійська з 1 квітня 1990 року по 30 серпня 1990 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з 3 червня 2021 року відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», у розмірі 80 % заробітної плати шахтаря, але не менше ніж три прожиткові мінімуми для осіб, що втратили працездатність, та сплатити позивачу суми несплаченої пенсії з урахуванням перерахунку пенсії та здійснених виплат з врахуванням висновків суду; зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до його пільгового стажу на підземних роботах за Списком № 1 період роботи на підприємстві ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 29 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року та періоду навчання в ПТУ № 38 м. Красноармійська з 1 квітня 1990 року по 30 серпня 1990 року.

Таким чином предметом розгляду у вказаній справі була правомірність рішення пенсійного органу щодо відмови у перерахунку пенсії позивачеві та незарахування до його пільгового стажу певних періодів роботи.

У зазначеному рішенні судом не здійснювався перерахунок пенсії позивача, а лише досліджувалась правомірність прийняття відповідачем рішення про відмову позивачу в перерахунку пенсії у зв`язку з неврахуванням до його пільгового (підземного) стажу за Списком № 1 період його роботи на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 29 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року та період його навчання в ПТУ № 38 м. Красноармійська з 1 квітня 1990 року по 30 серпня 1990 року.

Крім того, у вказаному рішенні суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області зарахувати до пільгового (підземного) стажу ОСОБА_1 за Списком № 1 період його роботи на ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з 29 грудня 1990 року по 28 лютого 1991 року та період його навчання в ПТУ № 38 м. Красноармійська з 1 квітня 1990 року по 30 серпня 1990 року та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 3 червня 2021 року № 3631 про перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про престижність шахтарської праці» - з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Предметом розгляду в даній справі (№ 200/2096/23) є правомірність невиплати позивачеві вже перерахованої пенсії.

Відтак, аналіз предмету позовних вимог та судових рішень у справі №200/16875/21 та справі, яка розглядається, свідчить, що підставою для звернення до суду із даними позовними вимогами є не незгода позивача із бездіяльністю відповідача під час виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/16875/21, а виникнення нового спору щодо стягнення заборгованості по пенсії.

Враховуючи наявність у позивача права на отримання нарахованих відповідачем коштів, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача нарахованої суми пенсії за період з 01.06.2021 року по 31.03.2023 року в сумі 228 951, 55 грн.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 257, 308, 311, 316, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 200/2096/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д.Компанієць