Справа № 460/13653/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 460/13653/23 пров. № А/857/20269/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 460/13653/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя у І інстанції Гудима Н.С.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце винесення рішення м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 18.10.2023,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України щодо невиплати позивачу компенсації втрати часини доходу за час затримки виплати індексації;

- зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої індексації за весь час затримки виплати за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати 20.05.2023 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проходив військову службу в період з 08.12.2011 року по 05.11.2020 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2020 року №229 позивач звільнений військової служби та виключений зі списків особового складу з 05.11.2020 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.07.2022, з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.01.2023 у справі 460/8766/21, зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року. На виконання вказаних судових рішень відповідач здійснив нарахування відповідних виплат, однак нараховані суми коштів фактично виплачені позивачу лише в травні 2023 року. З огляду на наведене, позивач вважає, що має право на компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії щодо відмови Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсації за втрату частини індексації грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка була фактично виплачена у травні 2023 року.

Зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини індексації грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 січня 2016 року по 20 травня 2023 року на суму 82370,85 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог, покликається на те, що судом при прийняті оскаржуваного рішення не було врахованого той факт, що нарахування і виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 було предметом судового спору, і остаточне судове рішення ухвалене лише 03.01.2023, коли було ухвалено постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду по справі № 460/8766/21.

До цього часу питання мало спірний характер, і підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 під час остаточного розрахунку при звільненні не було.

Таким чином скаржник зазначає, що вина відповідача у проведенні розрахунку також відсутня, оскільки відповідач не може бути винним у наявності суперечливої практики застосування відповідних положень законодавства, в тому числі, і судової практики

Також, згідно з матеріалами справи відповідачем було виконано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду по справі № 460/8766/21 без невиправданих зволікань, про що не заперечує позивач.

Крім того апелянт зазначає, що позивачем попущено строк звернення до суду відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовільнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 08.12.2011 по 30.04.2019 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та у військовій частині НОМЕР_1 з 30.04.19 по 05.11.2020.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.11.2020 №229 позивача звільнено з військової служби у запас та виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Під час звільнення з військової служби у запас, позивачу не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 у справі № 460/8766/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 01.03.2018. Зобов`язано Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.01.2023 у справі №460/8766/21 рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року змінено, викладено абзац третій резолютивної частини цього рішення у такій редакції: «Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року».

Згідно з випискою банку по картковому рахунку 20.05.2023 позивачу виплачено кошти в сумі 82370,85 грн на виконання судових рішень у справі №460/8766/21.

Листом від 12.06.2023 у відповідь на звернення позивача відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів, оскільки виплата індексації була здійснена невідкладно після вирішення спору щодо права позивача на отримання таких виплат.

Вищевказані обставини встановлені матеріалами справи та не заперечуються сторонами по справі.

Із викладеного слідує, що компенсація втрати частини доходів згідно заяви позивача від 25.05.2023, не виплачена.

Позивач, вважаючи протиправним несвоєчасний розрахунок при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що несвоєчасне нарахування сум грошового забезпечення (індексації) відбулось у зв`язку з протиправною бездіяльністю Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, що встановлено рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.01.2023у справі №460/8766/21, тобто з вини органу, що призначає і виплачує грошове забезпечення, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини такого грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків його виплати.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, не нараховувавши та не виплативши позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.01.2023у справі №460/8766/21, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-111 (далі Закон №2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок - № 159).

Відповідно ст.1 ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Із змісту п.1-п.4 Порядку №159 видно, що його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що Верховний Суд виклав правові висновки щодо застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ, зокрема у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, правовідносини у якій в частині цих позовних вимог є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

Ухвалюючи постанову у справі №240/11882/19, Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» відповідно до ст.2 якого, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013р. № 9-рп/2013.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2023 року у справі № 620/7687/21, застосовуючи висновок Верховного Суду у справі №240/11882/19, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення за заявлений у цій справі період, у зв`язку з бездіяльністю власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень ст. 1-3 вказаного Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 29 березня 2023 року у справі № 120/9475/21-а, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17.

Крім того, як зазначив Верховний Суд у Постанові від 17 липня 2019 року у справі № 825/2023/16, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати частини грошового забезпечення (індексації), оскільки вона виплачується у разі порушення строків виплати доходу (сум індексації грошового забезпечення), а не виконання рішення суду. Вказані кошти нараховані в результаті перерахунку індексації та відновлення прав позивача, порушених при виплаті грошового забезпечення у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі військовою частиною) добровільно чи на виконання судового рішення.

В п.2 Порядку № 159 видно, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем індексації грошового забезпечення, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14.04.2021р. у справі № 465/322/17.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач, не нараховувавши та не виплативши позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 липня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.01.2023у справі №460/8766/21, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначені чинним законодавством.

Однак слід заначити, що судом першої інстанції було помилково зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини індексації грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 січня 2016 року по 20 травня 2023 року на суму 82370,85 грн., оскільки обчислення суми компенсації входить до компетенції відповідача і суд не може визначати конкретну суму компенсації.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем попущено строк звернення до суду відповідно до ч.5 статті 122 КАС України то колегія суддів зазначає, що до даних спірних правовідносин слід застосувати шестимісячний строк звернення до суду відповідно до ч.2 122 КАС України.

Отже, як встановлено апеляційним судом, що позивач 25.05.2023 року звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Листом від 12.06.2023 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати такої компенсації.

За таких обставин, саме з моменту отримання зазначеного листа-відповіді від відповідача розпочався перебіг передбаченого частиною другою статті 122 КАС України шестимісячного строку для звернення позивача до суду із заявленими нею позовними вимогами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 460/4188/20, від 27.07.2022 у справі № 460/783/20, від 11.05.2023 у справі № 460/786/20.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивачем позовна заява подана в межах шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статтею 122 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Судова колегія, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

За встановлених обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити нарахувати та виплатити позивачу згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини індексації грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 січня 2016 року по 20 травня 2023 року на суму 82370,85 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни судового рішення.

За змістом частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає зміні в його резолютивної частини, зважаючи на обставини викладені вище.

В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 460/13653/23 змінити, абзац другий резолютивної частини цього рішення у такій редакції: Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини індексації грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01 січня 2016 року по 20 травня 2023 року.

В решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 01 лютого 2024 року