Справа № 380/9884/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові заяву Приватного підприємства «Р.Д.Ж.» про розподіл судових витрат, понесених під час розгляду апеляційної скарги Державної податкової служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2023р. в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Р.Д.Ж.» до Головного управління ДПС у Львівській обл., утвореного як відокремлений підрозділ Державної податкової служби, та Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, спонукання до вчинення певних дій, -
08.05.2023р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Приватне підприємство /ПП/ «Р.Д.Ж.» звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив:
скасувати рішення Комісії Головного управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл. з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 8121909/32484728 від 20.01.2023р.;
зобов`язати Державну податкову службу /ДПС/ України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних /ЄРПН/ складену ПП «Р.Д.Ж.» податкову накладну № 1 від 02.12.2022р.;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу (а.с.1-7).
Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.61 і на звороті).
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2023р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ГУ ДПС у Львівській обл. з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних № 8121909/32484728 від 20.01.2023р. про відмову в реєстрації податкової накладної № 1 від 02.12.2022р. в ЄРПН; зобов`язано ДПС України зареєструвати в ЄРПН податкову накладну ПП «Р.Д.Ж.» № 1 від 02.12.2022р. датою її подання на реєстрацію; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань кожного відповідача по 1342 грн. сплаченого судового витрат та по 1000 грн. понесених витрат на правничу допомогу; в стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовлено (а.с.111-119).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням (основним), його оскаржив відповідач ДПС України, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.140-153).

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 10.01.2024р. апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській обл. на рішення суду від 19.10.2023р. у справі № 380/9884/23 повернуто цьому відповідачу по причині неусунення її недоліків у встановлений строк (а.с.213-216).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2024р. апеляційну скаргу ДПС України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2023р. в адміністративній справі № 380/9884/23 залишено без задоволення, а вказане рішення суду без змін; понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладені на апелянта ДПС України (а.с.218-234).

18.01.2024р. на адресу апеляційного суду за допомогою системи «Електронний суд» надійшла заява позивача ПП «Р.Д.Ж.» про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якій останній просить стягнути такі витрати за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України в розмірі 2500 грн., які були понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції (а.с.237-242).

Письмові заперечення на подану заяву від відповідача ДПС України до апеляційного суду не надходили.

Розгляд заяви здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткову підставність і обґрунтованість заяви про розподіл судових витрат та необхідність вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу за результатами апеляційного розгляду справи, про що слід винести додаткову постанову.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді апеляційної інстанції, від Адвокатського об`єднання /АО/ «Пролекс» (адвокат Науменко І.В.) у вигляді представництва інтересів в апеляційному суді в розмірі 2500 грн. фіксованого гонорару.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивача представлено: договір про надання професійної правничої допомоги № б/н від 31.03.2023р. (а.с.104-105); додаткову угоду від 11.12.2023р. до вказаного договору (а.с.249), рахунок від 11.12.2023р. на оплату правничої допомоги в сумі 2500 грн. (а.с.245); акт від 16.01.2024р. приймання-передачі наданих послуг (а.с.248), платіжну інструкцію № 1724 від 11.12.2023р. і банківська виписка на суму оплати в розмірі 2500 грн. (а.с.246-247), ордер на надання правничої допомоги, оформлений адвокату АО «Пролекс» Науменко І.В. (а.с.244); свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.243).

Відповідно до п.1 додаткової угоди від 11.12.2023р. до договору про надання правничої допомоги № б/н від 31.03.2023р сторони погодили представництво адвокатом інтересів клієнта у Восьмому апеляційному адміністративному суді в справі № 380/9884/23.

Згідно з п.2 цієї додаткової угоди сторони визначили фіксовану суму гонорару адвоката в розмірі 2500 грн. (а.с.249).

Факт оплати за надані послуги у вказаному розмірі підтверджується банківською випискою та платіжною інструкцією від 11.12.2023р.

Із змісту згаданих документів однозначно та чітко убачається, що останні стосуються правової допомоги, наданої позивачу під час розгляду апеляційної скарги ДПС України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2023р. в адміністративній справі № 380/9884/23.

Також погоджена сума гонорару адвоката є фіксованою та складає 2500 грн.

Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом АО «Пролекс» Науменко І.В. в суді апеляційної інстанції, а відтак підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу в розглядуваній справі № 380/9884/23.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини /ЄСПЛ/, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

В силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Також наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу (ч.7 ст.134 КАС України), але не впливає на обов`язок суду під час вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну допомогу застосовувати ч.ч.1-4 ст.134 КАС України і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді підготовки відзиву на апеляційну скаргу, заяви про розподіл витрат на правову допомогу.

Враховуючи складність справи, залишення без задоволення апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, присуджену суму витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ДПС України, який був апелянтом в розглядуваній справі, на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 1000 грн.

Таким чином, в порядку п.3 ч.1 ст.252 КАС України належить винести додаткову постанову з приводу вирішення питання про розподіл судових витрат, а саме: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ДПС України на користь позивача витрати, пов`язані з правничою (правовою) допомогою, в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст.ст.139, 143, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 252, 311, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Приватного підприємства «Р.Д.Ж.» задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову, якою вирішити питання про витрати на професійну правничу (правову) допомогу за результатами апеляційного розгляду справи № 380/9884/23.

Стягнути на користь Приватного підприємства «Р.Д.Ж.» (79032, м.Львів, вул.Пасічна, буд.102, кв.25; ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби (04053, м.Київ, Львівська площа, буд.8; ) понесені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

В задоволенні решти заяви про стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу, - відмовити.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного тексту судового рішення: 02.02.2024р.