Справа № 560/19336/23
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

01 лютого 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 генерала-майора ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Позивач звернувся до суду з позовом до Командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майор ОСОБА_2 , в якому просить:

1. Визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо зменшення ОСОБА_1 розміру виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 25% (яку було виплачено 05.10.2023 у сумі 252600,06 грн.) від грошового забезпечення за кожен повний прослужений календарний рік під час звільнення з військової служби.

2. Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі з 25% на 50% від грошового забезпечення за кожен повний прослужений календарний рік відповідно до абзацу 9 та 10 підпункту 2 пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011 -XII зі змінами.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що під час проведення розрахунку виплати одноразової грошової допомоги було проведено нарахування 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (26 років) замість 50%. Вважає, що дії відповідача щодо зменшення розміру виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до абзацу 9 та 10 підпункту 2 пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є протиправними. Просить позов задовольнити.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що наявність спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та такими що не ґрунтуються на нормах наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (зі змінами) "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII у зв`язку з суб`єктивними висновками позивача. Просить відмовити у задоволенні позову.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 20.11.2023 суд відкрив провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Суд встановив, що відповідно до наказу командувача Повітряних Сил Збройних України (по особовому складу) від 22.09.2023 №741 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років).

З 02.10.2023 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2023 №272.

Вислуга років у Збройних Силах на день виключення зі списків частини становить: календарна 25 років 01 місяць, пільгова 26 років 09 місяців.

Під час проведення розрахунку виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 було проведено нарахування 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (26 років) та виплачено 05.10.2023.

12.10.2023 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 направив звернення про те, що у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2023 №272 пункту 1 одноразова грошова допомога була нарахована від грошового забезпечення 25%, при тому, що відповідно до абзацу 9 та 10 підпункту 2 пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII зі змінами мені повинні були нарахувати у разі звільнення з військової служби одноразову грошову допомогу від грошового забезпечення 50%.

На звернення позивача, відповідач повідомив, що виплати проводилася відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 "Про затвердження порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби".

Вважаючи дії відповідача щодо зменшення розміру виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовця з військової служби протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до преамбули Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-ХІІ) зазначений закон визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із абзацами 1 та 2 пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 02.10.2023 (дату виключення позивача зі списків частини) визначено:

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (абзац 1).

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (абзац 2).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розділом XXXII Порядку №260 врегульовані питання щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Пунктом 3 вказаної постанови зазначено, що особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно із пунктом 8 розділу XXXII Порядку №260 для визначення розміру одноразової грошової допомоги в разі звільнення з військової служби строк календарної служби осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (зі змінами) (далі - Порядок №393).

Абзацами 1 - 4 пункту 10 Порядку № 393 встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро, особам із спеціальними званнями Бюро економічної безпеки:

- які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно із пунктами 1 і 2 цієї постанови (абзац 8 пункту 10 Порядку №393).

Як встановив суд, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2023 №272 його звільнено наказом командувача Повітряних Сил Збройних України (по особовому складу) від 22.09.2023 №741 з військової служби у запас відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) і під час проведення розрахунку виплати одноразової грошової допомоги позивачу було проведено нарахування 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (26 років) та виплачено 05.10.2023, опираючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 "Про затвердження порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби", яка взагалі не стосується позивача.

Натомість, позивач вважає, що при обрахунку йому розміру одноразової грошової допомоги, відповідач протиправно не застосував абзац 9 та 10 підпункту 2 пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII зі змінами, в перелік виплати 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби за цих підстав, підпадає позивач.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача, та зазначає таке.

Суд звертає увагу, що Законом України від 06.09.2023 №3379-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб" внесено зміни до таких законодавчих актів України:

2. У Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., №15, ст. 190 із наступними змінами):

3) пункт 2 статті 15 викласти в такій редакції:

"2. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах:

1) 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби:

за станом здоров`я;

за власним бажанням під час дії воєнного стану (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України);

які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;

у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

2) 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби:

у зв`язку із закінченням строку контракту;

за віком;

у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);

у зв`язку із виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31 Закону України "Про розвідку";

з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку";

у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду в разі прямого підпорядкування близькій особі;

у зв`язку з відкликанням мандата на право здійснення військової капеланської діяльності;

через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу);

за угодою сторін - у разі набуття військовослужбовцем права на пенсію за вислугу років;

3) 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби за власним бажанням та через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, у мирний час.

Військовослужбовцям військової служби за призовом осіб офіцерського складу одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується у разі звільнення з військової служби з таких підстав:

у зв`язку із закінченням установлених строків військової служби;

за станом здоров`я;

через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, у мирний час;

у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років.

Згідно частини 1 Розділу II Прикінцеві положення зазначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Суд встановив, що вказаний вище Закон України від 06.09.2023 №3379-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб", яким внесено зміни до пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" набрав чинності 05.10.2023.

Разом з тим, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2023 №272. підполковника ОСОБА_1 , старшого офіцера групи контролю за матеріально-технічним забезпеченням логістики військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 22.09.2023 №741 з військової служби у запас відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), з 02.10.2023 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Тобто, позивач звільнений з військової служби 02.10.2023.

Враховуючи дату виникнення спірних правовідносин (02.10.2023 - дату виключення позивача зі списків особового складу частини) та дату набрання чинності внесених змін до пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (05.10.2023), на підставі встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позивач помилково застосовує абзац 9 та 10 підпункту 2 пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII, як підставу для нарахування йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50% від грошового забезпечення.

В даному випадку, визначаючи розмір одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 "Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби" у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідач діяв правомірно.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із цим, позов не підлягає задоволенню, з викладених вище підстав.

Враховуючи приписи статті 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 генерала-майора ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01 лютого 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 )
Відповідач:Командир військової частини НОМЕР_1 генерал-майор ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя В.В. Матущак