Справа № 620/18196/23
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року Чернігів Справа № 620/18196/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку та виплати з 01.01.2016 пенсії позивачу, виходячи із розрахунку 70% грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2016 перерахунок та виплату пенсії позивачу у розмірі 74% грошового забезпечення та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати з 01.03.2023 позивачу індексації пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 у розмірі 1500 грн;

- зобов`язати відповідача нарахувати позивачу з 01.03.2023 індексацію пенсії, із застуванням коефіцієнта збільшення пенсії у розмірі 1,197 установленого пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 та виплачувати пенсію в розмірі, підвищеному з 01.03.2023 на коефіцієнт збільшення пенсії у розмірі 1,197, без обмеження індексації пенсії сумою 1500,00 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач при здійсненні перерахунку пенсії протиправно зменшив відсоткове значення розміру пенсії з 74% на 70%, а також протиправно обмежив нарахування та виплату індексації пенсії сумою 1500,00 грн, що на думку позивача, є грубим порушенням його прав.

Суд ухвалою від 18.12.2023 позовну заяву залишив без руху. Протягом встановленого судом строку недоліки позовної заяви усунуто.

Суд ухвалою від 28.12.2023 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановив відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

Відповідач, у встановлений судом строк, відзив на позов не надав.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №620/7555/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107809806) відповідач у лютому 2023 року здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 06.01.2022 №33/45-1, складеної Державною установою «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернігівській області», з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії та здійснити виплату, з урахуванням виплачених сум, в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення.

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 у справі №620/9145/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113099134) відповідач у жовтні 2023 року з 01.03.2023 здійснив нарахування щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Вважаючи такі дії відповідача, щодо зменшення основного відсоткового розміру пенсії з 74% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, протиправними, позивач 02.11.2023 звернуся до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою про перерахунок пенсії в розмірі 77% сум грошового забезпечення, а також просив нарахувати та виплачувати індексацію пенсії, із застуванням коефіцієнта збільшення пенсії у розмірі 1,197 (а.с.17). Проте, листом від 10.11.2023 №2500-0202-8/75588 відповідач зазначив, що пенсія за вислугу років виплачувалась позивачу по 31.12.2015 в розмірі 74% грошового забезпечення, при цьому, після проведення перерахунку з 01.01.2016 стала виплачуватись в розмірі 70%, а також вказав, що враховуючи зміст мотивувальної та резолютивної частини рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі №620/7555/22 та від 28.08.2023 у справі №620/9145/23 не зобов`язано проводити перерахунок пенсії позивача в розмірі 74% грошового забезпечення. Також відповідач наголосив, що з 01.03.2023 пенсія виплачується на виконання рішення суду в розмірі 15640,31 грн, а з 01.11.2023 в розмірі 17 640,31 грн (в тому числі індексація 1608,24 грн та 1500,00 грн) (а.с.18-19).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернуся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

В силу ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з ч.3 ст.63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-XII) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу) загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90% відповідних сум грошового забезпечення.

В зазначену вище статтю, Законом України від 08.07.2011 №3668 були внесені зміни, якими обмежено максимальний розмір пенсії на рівні 80% від відповідних сум грошового забезпечення. В подальшому Законом України від 27.03.2014 №1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» обмежено максимальний розмір пенсії від сум грошового забезпечення до 70% (набрали чинності 01.05.2014).

Суд зазначає, що ст.22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Тобто, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а внесені Законами України від 08.07.2011 №3668 та від 27.03.2014 №1166-VІІ зміни до ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70% від сум грошового забезпечення, є звуженням змісту та обсягу вже існуючих у позивача прав і свобод у вигляді призначення йому пенсії виходячи із 74% розміру грошового забезпечення.

Крім того, суд зазначає, що внесені зміни жодним чином не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедура призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного суду, висловленою у рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі №Пз/9901/58/18.

Також слід зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, їх не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Суд зазначає, що гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Також, суд звертає увагу, що пенсія позивачу вже була встановлена та виплачувалась по 31.12.2015 у розмірі 74% грошового забезпечення, що підтверджуються розрахунком про призначення пенсії (а.с.20) та листом відповідача (а.с.18). Також, у цьому ж листі відповідач заначив, що після проведення перерахунку з 01.01.2016 пенсія позивачу стала виплачуватись в розмірі 70% грошового забезпечення. Таке зменшення відсоткового розміру пенсії підтверджується протоколами перерахунку пенсії (а.с.20 на звороті, 21, 21 на звороті). Отже, відповідач безпідставно зменшив розмір пенсії позивача з 74% до 70%.

Таким чином, зменшуючи відсоткове значення розміру пенсії з 74% до 70% відповідач діяв протиправно. Отже, порушене право позивача на перерахунок підлягає захисту. Відтак, позовні вимоги в цій частині належить задовольнити.

Щодо позовної вимоги про виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, суд зазначає, що такі вимоги є передчасними та зазначає, що захисту підлягає виключно порушене право. Оскільки перерахунок відповідачем не проводився, тому питання виплати різниці, стосується правовідносин, які можуть мати місце у майбутньому та не стосуються фактично порушених прав позивача відмовою у проведенні перерахунку в цілому. Також суд зазначає, що такі вимоги мають бути підтверджені відповідним розрахунком у числовому вираженні. Оскільки в даній справі розглядаються вимоги зобов`язального характеру та не встановлюються суми пенсії, які мали би бути стягнуті, в задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати позивачу з 01.03.2023 індексацію пенсії, із застуванням коефіцієнта збільшення пенсії у розмірі 1,197 установленого пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 та виплачувати пенсію в розмірі, підвищеному з 01.03.2023 на коефіцієнта збільшення пенсії у розмірі 1,197, без обмеження індексації пенсії сумою 1500,00 грн, суд зазначає таке.

Пунктом 1 постанови №168 установлено, що:

з 01.03.2023 перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (Офіційний вісник України, 2019 р., №19, ст.663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,197.

Абзацом 2 пункту 10 постанови №168 установлено, що розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.

При цьому пунктом 12 постанови №168 установлено, що фінансування виплат, передбачених пунктами 6-8 та абзацом другим пункту 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

На противагу помилкових міркувань позивача, щодо невідповідності правового акта Конституції України в частині правової конструкції «в межах максимального розміру пенсії», як підставу застосування коефіцієнту збільшення у розмірі 1,197, суд зазначає, що встановлення верхньої межі суми індексації не є тотожним регулюванню саме максимального розміру пенсії.

При цьому суд звертає увагу, що, термін «індексація» визначений у статті 1 Закону України від 03.07.1991 №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» «індексація грошових доходів населення» вживається в такому значенні: встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

При цьому, оскільки Кабінет Міністрів України здійснює свої повноваження на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, саме абзацом 4 частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що розмір та порядок збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Відповідно, статтею 64 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що у разі, якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до частини четвертої статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 цього Закону.

Виходячи з аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що Кабінету Міністрів України законом надано право встановлювати порядок та визначати застосування коефіцієнта збільшення. А отже, враховуючи різне тлумачення термінів «індексації» та «пенсії», в частині позовної вимоги також належить відмовити.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає що позов належить задовольнити частково шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення з 01.01.2016 основного відсоткового розміру пенсії позивачу з 74% до 70% відповідних сум грошового забезпечення та зобов`язання відповідача здійснити з 01.01.2016 перерахунок пенсії позивачу в розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Згідно з ч.1 та 3 ст.139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення з 01.01.2016 основного відсоткового розміру пенсії ОСОБА_1 з 74% до 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.01.2016 перерахунок пенсії ОСОБА_1 в розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В решті вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) відповідно до частини задоволених вимог.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, ).

Повний текст рішення суду складено 05.02.2024.

Суддя Л.О. Житняк