Справа № 200/7206/23
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2024-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2024 року Справа№200/7206/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабаш Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2022 по 08.11.2023 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2022 по 08.11.2023 у сумі 139382,04 грн включно відповідно до вимог Постанови Кабінету України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 №100.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що його було звільнено з військової служби з 15.04.2022. Проте в період з 30.01.2020 року по 15.04.2022 грошове забезпечення відповідачем виплачувалось у заниженому розмірі, а саме: при встановленні посадового окладу та окладу за військовим званням було застосовано прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2022 у справі № 200/4528/22 відповідачем виплачено грошове забезпечення 20.04.2023 у сумі 107066,78 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду 02.08.2023 року у справі №200/2322/23 зобов`язано відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача з 30.01.2020 по 15.04.2022.

09.11.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі №200/2322/23 відповідачем виплачено на користь позивача перерахунок грошового забезпечення у сумі 100 014,32 грн., що підтверджується банківською випискою (додаток №7 до позовної заяви).

Таким чином повідомленням про надходженням коштів підтверджено факт несвоєчасного остаточного розрахунку з позивачем при звільненні.

Оскільки позивача було виключено зі списків особового складу 15.04.2022, а крайню виплату відповідачем здійснено 09.11.2023, то відповідачем затримано розрахунок з 16.04.2022 по 08.11.2023 на 572 дні.

З огляду на затримку в розрахунку позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог та вважає їх такими, що задоволенню не підлягають. По суті спірних правовідносин пояснює, що на виконання рішення суду від 02.08.2023 у справі № 200/2322/23 Військовою частиною НОМЕР_2 здійснено перерахунок грошового забезпечення та інших видів винагород ОСОБА_1 та 09.11.2023 виплачено позивачу суму коштів у розмірі 100 014,32 грн.

З огляду на приписи ст. 117 КЗпП України, період затримки розрахунку при звільненні обмежено шістьма місяцями, у зв`язку із чим позивачу належить до виплати компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 16.04.2022 по 15.11.2022, тривалістю 182 календарних днів, а не 572 календарних днів як хибно розраховано в позовній заяві, а саме: квітень 2022 року 15 днів; травень 2022 року 31 день; червень 2022 року 30 днів; липень 2022 року 31 день; серпень 2022 року 31 день; вересень 2022 року 30 днів; жовтень 2022 року 14 день.

Відповідач зазначив про те, що позивач звернувся до суду з вимогою зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити його грошове забезпечення та інші види винагород тільки 26.05.2023, тобто більше ніж через 12 місяців.

Керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, розмір грошового забезпечення за два останні календарні місяці перед звільненням позивача, складає: за лютий 2022 року 13714,62 грн., за березень 2022 року 14381,00 грн., разом 28095,62 грн.

Середній заробіток за день 476,20 грн.

Загальний розмір виплат нарахованих та виплачених позивачеві при виключенні зі списків особового складу складає 248 013,71 грн (100 %), з яких: - 147 999,39 грн. (59,67 %) - виплачено у добровільному порядку при виключенні зі списків особового складу (докази додаються); - 100 014,32 грн. (40,33 %) виплачено 09.11.2023 на виконання рішення суду у справі № 200/2322/23.

На основі вищевикладеного, можливе середнє грошове забезпечення позивач за час затримки розрахунку при звільненні в межах визначеного ст. 117 КЗпП України шестимісячного терміну, з урахуванням всіх причин та обставин такої затримки, становить: 13 416,26 грн. (476,20 грн. х 182 к.д. х 15,48 %).

Відповідно, розрахунок позивачем середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який на його думку складає 139 382,04 грн., не ґрунтується на нормах чинного законодавства і не відповідає механізму розрахунку істотності частки середнього заробітку.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено відповідними Указами Президента України по теперішній час.

02.03.2022 Рада суддів України опублікувала Рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану року. Судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2022 №14/І-г Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач проходив військову службу на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії водія другої групи силової підтримки відділення силової підтримки відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІІ категорії (тип Б), є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_4 .

З листа НОМЕР_5 прикордонного загону від 20.05.2023 № 3993-23вих вбачається, що згідно наказу від 15.04.2022 № 20-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Витяг з наказу відповідач надати не має можливості, оскільки накази по особовому складу за цей період були знищені.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі №200/2322/23 зобов`язано відповідача:

- здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 січня 2020 по 31 грудня 2020, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 січня 2021 по 31 грудня 2021, грошової допомоги на оздоровлення за 2021 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01 січня 2022 по 15 квітня 2022 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01 січня 2022, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання даного рішення відповідачем 09.11.2023 виплачено позивачу кошти у сумі 100014,32 грн., що підтверджено платіжною інструкцією № 6866.

У зв`язку з тим, що повний розрахунок при звільненні був проведений з порушенням строків, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХІІ визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1-1 даного Закону визначено, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно статті 1-2 Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В даному випадку наведеним законом врегульовані питання грошового забезпечення військовослужбовців, питання відповідальності за затримку виплати грошового забезпечення не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню Кодекс законів про працю України, яким врегульовані гарантії захисту конституційного права особи на оплату праці.

Стаття 47 Кодексу законів про працю України визначає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно Закону України № 2352-IX від 01.07.2022 статті 116, 117 КЗпП України викладені в наступній редакції:

Стаття 116: При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117: У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Разом з цим, на час виникнення спірних правовідносин, дані норми мали іншу редакцію, яка не визначала строку, за який має бути стягнуте відшкодування.

Стаття 116: При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно статті 117: В разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо застосування в даній справі шестимісячного строку, оскільки на час звільнення позивача квітень 2022 року, тобто на час виникнення спірних відносин Закон України № 2352-IX від 01.07.2022, яким статті 116, 117 КЗпП України викладено в новій редакції, ще не був прийнятий.

Зважаючи, що спеціальне законодавство, яким врегульовані питання грошового забезпечення військовослужбовців, не містить порядку обчислення середнього грошового забезпечення, суд вважає необхідним застосувати Постанову Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Разом з цим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 в справі № 761/9584/15-ц висловила наступну правову позицію: закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

При цьому, за висновком Великої Палати Верховного Суду, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

30.11.2020 Верховний Суд ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності.

Отже, згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період.

Відтак, судом визначено, що період затримки розрахунку з 16.04.2022 (день наступний за днем виключення з усіх видів забезпечення) по 08.11.2023 (останній день затримки) становить 572 календарних днів.

Середньоденний розмір грошового забезпечення 476,20 грн, згідно довідки відповідача від 03.01.2024 року №11.

Розрахункова сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 272386,40 грн. (572 днів х 476,20 грн).

Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 навів механізм розрахунку істотності частки середнього заробітку, а саме: розмір середнього заробітку прямопропорційно залежить від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 520/899/21.

Загальний розмір виплат нарахованих та виплачених позивачеві при виключенні зі списків особового складу складає 250193,14 грн. (100 %), з яких:

- 150178,82 грн. (60,03 %) добровільно виплачено в квітні 2022 100178,82 грн. та в травні 2022 50000 грн. згідно Постанови КМУ № 168;

- 100014,32 грн. (39,97 %) виплачено 09.11.2023 на виконання рішення суду у справі № 200/2322/23 згідно платіжної інструкції від 08.11.2023 № 6866.

Отже з затримкою з 16.04.2022 по 08.11.2023 відповідачем сплачена сума 100014,32 грн., що становить 39,97% від загальної суми.

Відтак, керуючись принципом співмірності відповідальності, сума середнього заробітку, яка має бути виплачена позивачу, становить 108872,84 грн. (272386,40 грн. х 39,97%).

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 16.04.2022 по 08.11.2023 в сумі 108872,84 грн.

Решта доводів сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29). Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2-17, 42-47, 72-77, 90, 94, 121, 122, 139, 143, 159-164, 241-246, 255, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2022 по 08.11.2023 включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.04.2022 по 08.11.2023 у сумі 108872,84 грн. відповідно до вимог Постанови Кабінету України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш