Справа № 280/1093/23
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

24 січня 2024 року 17:49Справа № 280/1093/23 ПР/280/34/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Власюка В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників:

позивача Сліпченка В.І.

відповідача Трішиної А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17.02.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати рішення начальника ГУНП в Запорізькій області М. Лушпієнка, оформлене наказом № 713 о/с «По особовому складу» від 23.05.2022, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» - протиправним;

поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління ГУНП в Запорізькій області. Застосувати негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді;

визнати протиправним рішення начальника ГУНП в Запорізькій області М. Лушпієнка, оформлене наказом № 408 від 18.05.2022 «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та скасувати його;

зобов`язати відповідача виплатити заробітну плату старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області. Вважає, що службове розслідування, за результатами якого прийнято спірний наказ про його звільнення зі служби, проведено із порушенням вимог законодавства, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Так, зокрема, йому не доводився зміст наказів ГУНП в Запорізькій області, в т.ч. і зміст наказу від 04.04.2022 № 282, яким визначено необхідність прибуття поліцейських, підпорядкованих підрозділам ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування яких захоплена окупаційними військами РФ, до м. Запоріжжя. При цьому, позивач перебував за місцем свого мешкання у смт Степногірськ Василівського району Запорізької області, яке віднесено до району проведення бойових дій. Надалі, 15.05.2022, з телефонної розмови із колегою, позивачу стало відомо про необхідність прибути до приміщення ГУНП в Запорізькій області для проведення інструктажу. Прибувши 16.05.2022 до м. Запоріжжя, позивач надавав відповідачу пояснення, як він вважав, в межах «процедури фільтрації». Тобто, ОСОБА_1 не був обізнаний із проведенням службового розслідування відносно нього. Зауважує, що від надання пояснень він не відмовлявся, а акти про відмову від надання пояснень складені із порушенням процедури встановлення певного юридичного факту. Звертає увагу, що перебуваючи до 16.05.2022 за місцем свого мешкання, виконував окреме доручення безпосереднього керівника ОСОБА_2 , яке полягало у здійсненні спостереження та повідомленні про факт можливого просування окупаційних військ до смт Степногірськ шляхом застосування засобу світло-шумової дії (фейєрверку). Тобто, позивач вважав, що його безпосередній начальник, видавши йому такий засіб та віддавши усний наказ про виконання такого завдання, визначив смт Степногірськ місцем несення його служби. Однак, також звертає увагу, що план евакуації співробітників був відсутній, особистого транспорту він не має, що унеможливлювало прибуття до м. Запоріжжя безпечним шляхом. Також звертає увагу, що пояснення ОСОБА_2 , надані під час проведення службового розслідування, не відповідають дійсності. Крім того, пояснення ОСОБА_3 не можуть братися до уваги, оскільки відібрані не членом дисциплінарної комісії, а написані нею самостійно. Також, у висновках службового розслідування відсутні відомості, які характеризують позивача і які мали бути враховані дисциплінарною комісією. На підставі викладеного вказує, що спірні накази підлягають визнанню протиправними та скасуванню. При цьому, скасування цих наказів є підставою для поновлення позивача на службі в поліції на посаді, яку він обіймав перед звільненням. Крім того вказує, що має право на стягнення з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З урахуванням вищевикладеного просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 22.02.2023 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Позивачу запропоновано у встановлений судом строк для усунення недоліків позовної заяви надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформлену у відповідності до статті 167 КАС України, в якій вказати підстави для поновлення строку, із відповідними доказами поважності причин пропуску строку.

Відповідач позов не визнав, у поданому відзиві (вх. від 29.03.2023 № 12652) посилається на те, що ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якого поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Зазначає, що 18.04.2022 до керівництва ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт т.в.о. начальника Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Дробницького Ю.В., складений на виконання п. 6 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 № 282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, до м. Запоріжжя», у якому зазначено, що станом на 16.04.2022, у порушення вимог пунктів 3 та 5 вказаного наказу, до м. Запоріжжя з території Василівського району Запорізької області, яка є захопленою окупаційними військами Російської Федерації, для несення служби не прибули та на облік у ГУНП в Запорізькій області не стали поліцейські, у тому числі оперуповноважений СКП старший лейтенант ОСОБА_1 . При цьому, як вимоги наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 № 282, так і зміст телеграми ГУНП в Запорізькій області від 26.03.2022 № 102/01/13-2-22 «Про порядок прибуття поліцейських, державних службовців та цивільного персоналу, а також членів їх сімей до ГУНП в Запорізькій області» доведено до відома всіх поліцейских, зазначених у рапорті ОСОБА_4 , каналами електронного, мобільного зв`язку та за допомогою мобільних застосунків. Матеріалами службового розслідування підтверджується, що відомості, викладені у рапорті т.в.о. начальника Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Дробницького Ю.В., знайшли своє підтвердження. Крім того встановлено, що 16.05.2022 до УГІ ГУНП в Запорізькій області з ЗУ ДВБ НП України за вих. № 741/42-07/01-22 надійшов лист про те, що позивач у період часу з 24.02.2022 по 16.05.2022 перебував на підконтрольній ЗСУ території за місцем мешкання у смт Степногірськ, тим самим самоусунувся від виконання службових обов`язків поліцейського. Своїми діями позивач порушив вимоги ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, передбаченої ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1 та 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. З урахуванням викладеного просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 03.04.2023 визнано неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.07.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 03.04.2023 в адміністративній справі №280/1093/23 скасовано. Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У постанові від 17.07.2023 у справі №280/1093/23 суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач, звернувшись до суду із позовом 17.02.2023, не пропустив строк, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Ухвалою суду від 18.09.2023 відкрито провадження у справі № 280/1093/23; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

05.10.2023 від представника позивача надійшли клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, витребування доказів та виклик свідків.

Ухвалю суду від 12.10.2023 призначено розгляд адміністративної справи № 280/1093/23 за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 31.10.2023.

19.10.2023 від представника відповідача налійшла заява про виклик свідків (вх. № 46332).

27.10.2023 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 47850), в якій він спростовує доводи відповідача з підстав, викладених у позові та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Протокольною ухвалою суду від 31.10.2023 клопотання про виклик свідків задоволено; клопотання про витребування доказів задоволено частково; ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.12.2023.

В судовому засіданні 05.12.2023 оголошено перерву до 13.12.2023.

В судовому засіданні 13.12.2023 допитано в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 ; свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_8 до суду не прибули; оголошено перерву до 10.01.2023.

05.01.2024 до суду налійшли посьмові пояснення ОСОБА_8 (вх. № 860).

В судовому засіданні 10.01.2023 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у відповідача розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 ; поставлено питання щодо свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 сторони не наполягали на їх повторному виклику; оголошено перерву до 24.01.2024.

24.01.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, а від представника відповідача додаткові докази, які судом ухвалено долучити до матеріалів справи.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

У судовому засіданні 24.01.2024 на підставі ст. 250 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності з`ясував наступне.

ОСОБА_1 працював в органах поліції на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 04.04.2022 ГУНП в Запорізькій області видано наказ № 282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, до м. Запоріжжя», відповідно до пунктів 3, 5 якого наказано поліцейським, державним службовцям і працівникам (цивільному персоналу) структурних підрозділів апарату ГУНП, територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області визначених у пункті 1, 2 цього наказу прибути безпечним шляхом (в тому числі використовуючи гуманітарні конвої) до м. Запоріжжя до 15.04.2022 (включно). Поліцейським, державним службовцям і працівникам (цивільному персоналу), зазначеним у пунктах 1, 2 цього наказу стати на облік у ГУНП в Запорізькій області протягом доби з моменту прибуття. Пунктом 6 наказано начальникам структурних підрозділів апарату ГУНП, територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, визначених у пункті 1, 2 цього наказу, 16.04.2022 підготувати рапорти із переліком працівників, які не прибули до м. Запоріжжя на виконання цього наказу.

18.04.2022 до керівництва ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт т.в.о. начальника Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції Дробницького Ю.В., складений на виконання п. 6 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 № 282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, до м. Запоріжжя», у якому зазначено, що станом на 16.04.2022 у порушення вимог пунктів 3 та 5 вказаного наказу, до м. Запоріжжя з території Василівського району Запорізької області, яка є захопленою окупаційними військами Російської Федерації, для несення служби не прибули та на облік у ГУНП в Запорізькій області не стали поліцейські згідно з переліком, зокрема, оперуповноважений СКП страший лейтенант поліції ОСОБА_1 .

Також, 18.04.2022 ГУНП в Запорізькій області видано наказ № 312 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії», а 02.05.2022 наказ № 348, яким строк проведення службового розслідування продовжено до 17.05.2022.

17.05.2022 складено Висновок службового розслідування, проведеного за відомостями, викладеними у рапорті т.в.о. начальника Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_4 .

Відповідно до пункту 3 Висновку службового розслідування, затвердженого 17.05.2022 начальником ГУНП в Запорізькій області, за скоєння дисциплінарного проступку під час дії воєнного стану, порушення вимог пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції, передбаченої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 4 та 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, пунктів 3 та 5 наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 № 282 «Про тимчасове визначення місця розташування (дислокації) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області та необхідності прибуття поліцейських, державних службовців і працівників (цивільного персоналу) територіальних підрозділів (відділів, відділень), підпорядкованих (окремих) підрозділів ГУНП в Запорізькій області, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, до м. Запоріжжя», що виразилось у неприбутті до 15.04.2022 (включно) безпечним шляхом до м. Запоріжжя, яке з 04.04.2022 наказом ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 № 282 визначено місцем служби (роботи), та не постановці на облік у ГУНП в Запорізькій області протягом доби з моменту прибуття, залишенні з 16.04.2022 по 15.05.2022 (включно) без наявності поважної причини за місцем свого мешкання у смт Степногірськ Василівського району Запорізької області та невиконанні своїх посадових (функціональних) обов`язків, до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 вирішено застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

18.05.2022 ГУНП в Запорізькій області видано наказ № 408 «Про застосування дисциплінарного стягнення», яким оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

23.05.2022 ГУНП в Запорізькій області видано наказ № 713 о/с «По особовому складу», відповідно до якого наказано звільнити зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Василівського районного управління поліції, з 23.05.2022.

ОСОБА_1 , не погодившись з правомірністю застосування дисциплінарного стягнення та звільнення його зі служби в поліції, звернувся з даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Частиною першою статті 1 Закону № 580-VIII визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Частиною 1 статті 17 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з пунктами 1, 2 та 6 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частинами першою, другою статті 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначено Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі Дисциплінарний статут).

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Пунктом четвертим частини третьої статті першої Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу (ч. 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту).

Згідно частини 5 статті 5 Дисциплінарного статуту, виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.

Отже, відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту на поліцейських покладено зобов`язання неухильно та у визначений строк точно виконувати накази керівника, а невиконання правомірного наказу тягне за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.

Наказом ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 № 282 позивачу, як і іншим поліцейським, територія обслуговування (дислокації) яких захоплена окупаційними військами Російської Федерації, наказано прибути до м. Запоріжжя у строк до 15.04.2022 (включно).

Зазначений наказ позивачем у строк до 15.04.2022 (включно) не виконано.

Слід зазначити, що за правилами частин першої, третьої статті 4 Дисциплінарного статуту, наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

В той же час, як стверджує позивач, він не був обізнаний із вимогами наказу ГУНП в Запорізькій області про необхідність прибуття до м. Запоріжжя.

За правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що як позивач, так і відповідач повинні довести обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги і заперечення. Встановлений частиною 2 статті 77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності не позбавляє необхідності доведення позивачем в ході судового розгляду справи заявлених ним підстав позову.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 повідомили суду про події, які відбувалися після 24.02.2022, проте будь-яких обставин, які б стосувалися безпосередньо позивача та вплинули б на вирішення питання щодо правомірності його звільнення суду не зазначили.

Судом із показань свідка ОСОБА_7 , який обіймає посаду начальника сектору кадрового забезпечення Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області установлено, що він доводив до відома працівників поліції Василівського РУП зміст наказу від 04.04.2022 № 282. Зокрема, ОСОБА_1 у телефонному режимі доведено вимоги цього наказу до 15.04.2022.

Крім того, у матеріалах справи містяться скріншоти листування у месенджері «Телеграм», з яких вбачається, що ОСОБА_1 був учасником групи «Колеги», до якої входили працівники Василівського РУП, а саме 02.04.2022 позивач додавав до цієї групи іншу особу ОСОБА_10 . При цьому, 04.04.2022 у даній групі оприлюднено наказ ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 № 282. Також, 30.03.2022 ОСОБА_7 у мобільному застосунку писав позивачу повідомлення про те, що його безпосередній керівник ОСОБА_2 здіймає галас щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі; дане повідомлення позивачем прочитано.

Також, слід звернути увагу і на пояснення, надані позивачем 16.05.2022 до Запорізького управління ДВБ НП України (т. 1, а.с. 79). В цих поясненнях ОСОБА_1 власноручно зазначає, що він знав про наказ керівництва про вихід, але не виконав його, так як в населеному пункті, де він мешкав, перебувала його родина, а смт Степногірськ обстрілювали окупаційні війська.

Тобто, зібраними у справі доказами підтверджується, що позивач знав про вимоги наказу ГУНП в Запорізькій області від 04.04.2022 № 282, проте не виконав його. Крім того, дані докази спростовують твердження позивача про відсутність мобільного зв`язку у смт Степногірськ.

На переконання суду, з`ясування даного питання чи знав позивач про вимоги наказу від 04.04.2022 № 282, який він був зобов`язаний виконати, є ключовим при вирішенні даного спору.

Однак, як зазначає позивач, його звільнення відбулося незаконно також і через допущення відповідачем при проведенні службового розслідування низки порушень.

Судом установлено, що такі порушення дійсно мали місце. Так, слід звернути увагу, що пояснення ОСОБА_2 (заступника начальника управління начальника кримінальної поліції Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області), які містяться в матеріалах службового розслідування, відрізняються від його показань як свідка у суді. Зокрема, при проведенні службового розслідування він зазначав, що особисто повідомляв позивача про вимоги наказу від 04.04.2022 № 282; спілкувався з ним, в т.ч. і у квітні 2022 року; при цьому, не повідомив відповідача про те, що давав ОСОБА_1 окреме завдання. Разом із тим, у суді ОСОБА_2 надав протилежні показання особисто зміст наказу він позивачу не доводив, у квітні 2022 року з ним не спілкувався, дійсно, давав йому завдання в усній формі, яке мало здійснюватися на території смт Степногірськ. Проте до квітня зв`язок з позивачем тримав.

Також, викликають сумнів і пояснення ОСОБА_3 (оперуповноважена СКП Василівського РУП), згідно яких вона 07.04.2022 телефонувала ОСОБА_1 і повідомляла його про вимоги наказу від 04.04.2022 № 282, оскільки дані пояснення не відбиралися у неї дисциплінарною комісією. Тобто, фактично дані пояснення ОСОБА_3 відібрала сама від себе, що законодавством не передбачено. В той же час, до суду вона не прибула та зазначені обставини не підтвердила, хоча і викликалася в якості свідка.

Крім того, у матеріалах справи містяться акти про відмову від надання пояснень, складені відповідачем однією датою 16.05.2022, однак за різними номерами. В той же час, 16.05.2022 ОСОБА_1 надавав пояснення відділу СР УГІ ГУНП в Запорізькій області. Наведене свідчить про неузгодженість матеріалів службового розслідування. Також слід звернути увагу і на акти про відсутність на службі, копії яких містяться у справі, в яких дати їх складання дописані ручкою невстановленою особою.

Наведені обставин, свідчать про те, що службове розслідування відносно ОСОБА_1 проведено із порушеннями.

Разом із тим, порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушення закону. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи. Саме лише порушення закону, яке не призводить до порушення прав особи, не дає підстав для задоволення позову такої особи.

Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень та/або органами місцевого самоврядування особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Наведений висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.02.2023 у справі № 369/7737/16-а.

Також, у постанові від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 Верховний Суд наголосив, що «…у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття…».

На думку суду, скасування спірних наказів та поновлення позивача на посаді лише з підстав встановлення порушень, допущених відповідачем в ході службового розслідування, свідчитиме про формальний підхід суду до вирішення спору по суті.

Суд вважає, що хоча і допущені позивачем порушення та наявні недоліки у матеріалах службового розслідування є численними, однак їх наявність не спростовує того факту, що позивач не виконав вимоги наказу від 04.04.2022 № 282 та не прибув до м. Запоріжжя до 15.04.2022 (включно), яке цим наказом визначено місцем його роботи (служби). Відповідно, враховуючи неприбуття до місця служби, позивач не виконував свої посадові (функціональні) обов`язки без поважної причини, що і зумовило його звільнення зі служби.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не міг безпечним шляхом виїхати з родиною із смт Степногірськ до м. Запоріжжя судом відхиляються, оскільки вказане не звільняє позивача від виконання вимог статті 18 Закону № 580-VIII та статті 5 Дисциплінарного статуту в частині виконання наказів керівництва.

Слід наголосити на тому, що, позивач погодившись проходити службу в поліції, добровільно погодився на усі ризики, пов`язані з проходженням такої служби, як і взяв на себе зобов`язання мужньо і вправно служити народу України.

В Правилах етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, видно, що законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку.

Крім того, як слідує із пояснень свідка ОСОБА_7 , 06.03.2022 усім працівникам надавалася матеріальна допомога для евакуації. Також, позивачу пропонував допомогу для виїзду працівник ОСОБА_11 , який також мешкав у смт Степногірську, проте він відмовився через завантаженість автомобіля. Позивачу повідомляли, що в районі його мешкання були наявні групи, які допомагали з евакуацією, однак він також відмовився від виїзду.

Відповідно до визначення, наданого статтею 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Порядок проведення службового розслідування врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Так, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського (ч. 1 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення (ч. 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку (ч. 4 ст. 14 Дисциплінарного статуту).

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії (ч. 1 ст. 15 Дисциплінарного статуту).

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку (ч. 15 ст. 15 Дисциплінарного статуту).

Як визначено частинами першою третьою статті 18 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Частинами шостою, сьомою статті 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

За правилами, встановленими частинами першою, сьомою статті 19 Дисциплінарного статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Аналогічні приписи містить і Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, яким визначено процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.

Слід зазначити, що однією із підстав позову є порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 , зокрема те, що про проведення вказаного розслідування позивач не знав і, відповідно, не міг надати будь-які пояснення.

Проте, суд наведені доводи відхиляє, оскільки 16.05.2022 він надавав пояснення відділу СР УГІ ГУНП в Запорізькій області (т. 1, а.с. 74-75) саме в межах службового розслідування. Зокрема, у поясненнях позивач зазначив, що на початку травня 2022 року у месенджері «Телеграм» йому надійшов лист про те, що під час проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Запорізькій області від 18.04.2022 № 312 за фактом можливого порушення службової дисципліни, що виразилося у невиконанні п. 3 та 5 наказу від 04.04.2022 № 282, виникла необхідність викликати позивача для надання пояснень дисциплінарній комісії. Наведене також підтверджує, що телефонний зв`язок із позивачем, в т.ч. і за допомогою мобільних застосунків, міг здійснюватися. При цьому, покликання позивача на те, що він не читав даних пояснень, а просто їх підписав, не підтверджуються належними та достовірними доказами.

Окремою підставою позову є виконання позивачем окремого доручення безпосереднього керівника ОСОБА_2 , яке полягало у здійсненні спостереження та повідомленні про факт можливого просування окупаційних військ до смт Степногірськ шляхом застосування засобу світо-шумової дії (фейєрверку).

Дійсно, у суді ОСОБА_2 підтвердив, що в усній формі давав ОСОБА_1 завдання, в т.ч. і вищезазначене; хоча, як вже зазначалося судом, під час проведення службового розслідування ОСОБА_2 про ці завдання не згадував. Як пояснив ОСОБА_1 , він також про наведені обставини нікого не повідомляв за вказівкою ОСОБА_2 .

Однак, ОСОБА_2 , під присягою у суді підтвердив, що у березні 2022 року він у телефонному режимі сказав ОСОБА_1 , щоб він приїздив до м. Запоріжжя для виконання інших завдань. Тобто, безпосередній керівник ОСОБА_1 ставив перед ним задачу прибути у м. Запоріжжя, що також, як вище зазначав суд, підтверджується скріншотом особистого листування ОСОБА_7 та позивача, де 30.03.2022 ОСОБА_7 у мобільному застосунку писав позивачу повідомлення про те, що його безпосередній керівник ОСОБА_2 здіймає галас щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі. Відповідно, будь-яких підстав залишатися у смт Степногірськ після 15.04.2022 у позивача не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Підсумовуючи викладене, позивач, який достеменно знав про вимоги наказу від 04.04.2022 № 282, не маючи актуальних завдань для виконання у смт Степногірськ Василівського району Запорізької області, не прибув до м. Запоріжжя до 15.04.2022 (включно) для несення служби. Отже, матеріалами справи підтверджується факт допущення позивачем дисциплінарного проступку, у зв`язку з чим до ОСОБА_1 правомірно застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби, а тому накази Головного управління Національної поліції в Запорізькій області від 18.05.2022 № 408 «Про застосування дисциплінарного стягнення» та від 23.05.2022 № 713 о/с «По особовому складу» скасуванню не підлягають. Звідси, позовні вимоги ОСОБА_1 в даній частині задоволенню не полягають.

Відповідно, не підлягають задоволенню і решта позовних вимог, які є похідними від вищезазначених.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 05.02.2024.

Суддя Ю.П. Бойченко