Справа № 380/17354/23
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 рокусправа № 380/17354/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7

підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка викладена в листі від 01.07.2023 року № 3/29/12-3977;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу 7 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України. До моменту призову за мобілізацією, позивач здійснював догляд за дядьком ОСОБА_2 . Відповідно до висновку ЛКК КНП «Золочівська ЦРЛ» від 18.05.2023 №473, дядько позивача за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Позивач 31.05.2023 звернувся до командира військової частини із рапортом про звільнення з військової служби згідно з абз.7 підпункту г) пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дядьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, та зважаючи на відсутність осіб, які можуть здійснювати такий постійний догляд. Відповідач листом від 01.07.2023 року № 3/29/12-3977 відмовив у задоволенні рапорту позивача про звільненні з військової служби, оскільки поданий позивачем висновок ЛКК не є належним підтверджуючим документом для звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», так як стосовно осіб старше 18 років відповідні обставини мають бути підтверджені висновком МСЕК, а також у зв`язку із порушенням позивачем процедури подання рапорту. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними та такими, порушують його законні права та інтереси.

Ухвалою суду від 31.07.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що позивач до рапорту від 31.05.2023 не долучив висновок медико-соціальної експертної комісії, який би підтверджував необхідність здійснення постійного догляду за його дядьком, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби. Натомість, висновок ЛКК, долучений позивачем до рапорту про звільнення з військової служби, не може бути визнаний документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки висновок, виданий такою комісією, може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років. В свою чергу, п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII містить посилання на таку передумову звільнення з військової служби як «постійний догляд», що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. Вказує, що як і визначення «постійний догляд», «догляд вдома», так і призначення, мета і порядок одержання висновків про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та його призначення, та висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу - є різними за своєю природою та наслідками подальшого використання і реалізації. Долучений позивачем до рапорту висновок ЛКК № 473 від 18.05.2023, який на думку представника позивача свідчить про наявність когнітивних порушень у ОСОБА_2 , унаслідок яких він потребує постійного догляду, не можливо визнати належною підставою для застосування п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232- XII і, як результат, звільнення позивача із військової служби за сімейними обставинами, оскільки він не відноситься до документів, що підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за його дядьком, а його призначенням є отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Звертає увагу, що висновок ЛКК № 473 від 18.05.2023 (форма 080-2/0) не містить жодного посилання на безтермінову необхідність постійного отримання сторонньої допомоги дядьком позивача, що очевидно вказує на обмежену часову межами компетенцію лікарсько-консультативної комісії з цього питання. Більше того, у висновку ЛКК № 473 від 18.05.2023 (форма 080-2/0) вказано лише про те, що цей висновок дійсний до 18.05.2024, у той час як позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби. Таким чином, за наявними доказами відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України через сімейні обставини, а саме, через необхідність постійного стороннього догляду за хворим дядьком. З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 10.11.2023 року здійснено перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.11.2023.

29.11.2023 підготовче засідання відкладено на 20.12.2023 у зв`язку із неявкою представника відповідача.

20.12.2023 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 24.01.2024.

22.01.2024 до суду від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

24.01.2024 представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

З огляду на викладене, із врахуванням вимог ч.ч. 1, 9 ст. 205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Позивач, на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 № 69/2022, призваний по мобілізації до лав Збройних сил України та проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України як старший солдат, що підтверджується довідкою відповідача від 18.05.2023 №3276.

31.05.2023 позивач звернувся до командира військової частини із рапортом про звільнення з військової служби згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує застійного догляду, при відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, а саме, за його дядьком ОСОБА_2 . До рапорту позивач долучив документи, які підтверджують заявлені ним обставини.

Згідно висновку №473 від 18.05.2023, виданого лікарсько-консультативною комісією КНП «Золочівська центральна районна лікарня», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , «Рекомендовано соціальні послуги: догляду вдома, отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи».

Відповідач, листом від 01.07.2023 року № 3/29/12-3977, повідомив позивача про те, що поданий ним разом з рапортом про звільнення медичний висновок лікарсько-консультативної комісії № 473 від 18.05.2023, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Золочівська ЦРЛ», не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за призовом під час мобілізації в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ. Відповідач звернув увагу позивача, що відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. У рапорті позивача не вказані обставини, які завадили йому передати рапорт безпосередньому командиру, таким чином позивачем було порушено порядок звернення військовослужбовця, визначений чинним нормативно-правовими актами. Відповідач у листі зазначив, що на теперішній час відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у звільнені з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до вимог ст.ст. 20, 22 Закону № 2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу до 65 років).

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону № 2232-XII.

Пунктом 2 ч. 4 ст. 26 Закону 2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи (підпункт «г» пункту 2).

При цьому відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року (далі - Положення), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Підпунктом 2 пункту 225 Положення передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п. 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п. 5 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 15.03.2022 року № 280 (далі - Інструкція № 280), командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління та органі управління Держспецтрансслужби, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, у тому числі у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, в управліннях, відділах, службах, відділеннях та групах персоналу (далі - служба персоналу), Кадровому центрі Збройних Сил України (далі - Кадровий центр Збройних Сил) та кадрових центрах видів Збройних Сил (далі - кадровий центр), на кораблях (суднах) та в підрозділах військових частин, створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Згідно з п. 1 розділу Х Інструкції № 280 накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.

Проекти наказів по особовому складу перед поданням їх на підпис відповідному командиру (керівнику), повинні бути перевірені (вичитані) виконавцем, зазначені в пунктах наказу облікові дані військовослужбовців або працівників уважно звірені з наявними документами персонального обліку, посади - зі штатом, штатним розписом. Про відсутність помилок у проекті наказу та відповідність його пунктів законодавству на звороті останнього аркуша наказу виконавець та безпосередній керівник служби персоналу (або посадова особа, на яку покладено завдання роботи з персоналом, де штатом не передбачено відповідної служби або окремої штатної посади), засвідчують своїми підписами. У разі проведення перевірки проекту наказу по особовому складу іншими посадовими особами вони також ставлять свої підписи. Зразок звороту останнього аркуша наказу по особовому складу наведено в додатку 52 до цієї Інструкції (п. 19 розділу ХІ Інструкції № 280).

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року № 170 (далі - Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно із абз. 2 п. 14.10 розд.Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої,підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються, зокрема, копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин.

Суд наголошує, що аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абз.3 п.14.10 розд.Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Окрім цього, суд вважає за доцільне зазначити, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач 31.05.2023 звернувся до командира військової частини із рапортом про звільнення з військової служби згідно з абз.7 підпункту г) пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дядьком ОСОБА_2 . До рапорту позивач, зокрема, долучив висновок №473 від 18.05.2023, виданий лікарсько-консультативною комісією КНП «Золочівська центральна районна лікарня», відповідно до якого ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги, а саме послуги догляду вдома та послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

У позовній заяві позивач стверджує, що ОСОБА_2 є його дядьком, одинокою особою без дружини та дітей, а також потребує постійного догляду з боку позивача за відсутності осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Проте суд зауважує, що належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, позивачем ні суду ні відповідачу надано не було.

Акт №51 про обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_2 , та довідка №343 від 19.05.2023 про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги не є документами, що підтверджують факт родинних зв`язків позивача з ОСОБА_2 .

Крім цього, суд звертає увагу на те, що приписами пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на які посилається позивач, передбачені підстави для звільнення з військової служби: у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Таким чином, вказаною нормою, передбачені певні документи, які підтверджують зазначені обставини, а саме: медичний висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації передбачено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (надалі - Положення №1317).

Відповідно до пп. 1 п. 1 Положення №1317, міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

У свою чергу, відповідно до п. 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №189 від 09.04.2008 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України 01.06.2021 №1066), лікарсько-консультативна комісія видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, судом зроблено висновок, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

З приводу наданої позивачем довідки лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, суд зауважує, що така не може підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду за хворим ОСОБА_2 , оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Так, відповідно до абз. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь того висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 , а також доказів відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

У даному випадку відсутня суперечність правових норм одна одній, оскільки нормативно-правові приписи постанови Кабінету Міністрів України № 413 від 12.06.2013 не суперечать Закону України №2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова.

Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає перелік документів та коло органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови Кабінету Міністрів України розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.

Отже, довідка ЛКК, надана позивачем, не може бути визнана документом, передбаченим чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби.

У даному випадку, для підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 , позивач повинен був надати відповідачу: докази, що ОСОБА_2 є його дядьком, висновок медико-соціальної експертної комісії, яким встановлено необхідність постійного стороннього догляду за дядьком ОСОБА_2 та докази відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, а саме, у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворим дядьком.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби за підпунктом «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з наданням належних доказів на підтвердження факту необхідності постійного догляду за даною особою.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами, суд висновує про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 31.01.2024 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович