Справа № 340/4243/23
Суддя: Г.М. МОМОНТ
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Кропивницький Справа №340/4243/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Момонт Г.М., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління ДПС у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування вимог зі сплати боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-24646-52 від 03.06.2019, №Ф-24646-52 від 25.10.2019, №Ф-24646-52 від 29.11.2019.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач у 90-х роках ХХ сторіччя провадила господарську діяльність, як фізична особа-підприємець. Наприкінці 90-х ОСОБА_1 припинила свою підприємницьку діяльність та подала до відповідного виконкому заяву про припинення фізичної особи-підприємця. З того часу позивачка не здійснювала підприємницьку діяльність, не подавала заяву про включення її, як ФОП, до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців із набранням чинності відповідним законом в 2004 році та не подавала до органів державної влади відповідних декларацій і звітів, як фізична особа-підприємець. 24.05.2023 р. у застосунку Приват-24 позивачці надійшло сповіщення від банку про арешт її рахунку виконавчою службою. При відвідуванні банку ОСОБА_1 отримала постанову про арешт коштів боржника від 23.05.2023 р. постановлений державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому О. Курінною в межах виконавчого провадження НОМЕР_2, згідно з вимогою про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-24646-52 від 25.10.2019 р. виданого Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області. Листом №6136/6/11-28-13-03-02 від 05.06.2023 р. на адвокатський запит контролюючий орган повідомив, що стосовно ОСОБА_1 сформовано податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ: №Ф-24646-52 від 03.06.2019 р. на суму 5 211,36 грн; №Ф-24646-52 від 25.10.2019 р. на суму 7 965,54 грн; №Ф-24646-52 від 29.11.2019 р. на суму 10 719,72 грн. Позивач вважає зазначені вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ протиправними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки в призмі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та практики про застосування норм права викладеної у постановах Верховного Суду у неї були відсутні зобов`язання із нарахування і сплати єдиного соціального внеску, а в контролюючого органу не було повноважень щодо визначення суми недоїмки з ЄСВ, через те, що ОСОБА_1 не включена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а її свідоцтво про державну реєстрацію в 90-х роках ХХ сторіччя вважається недійсним. Згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 прийнята на облік ГУ ДПС у Кіровоградській області 16.01.2014 р., а датою внесення запису до нового реєстру значиться 15.01.2014 р. за номером 00023270. При цьому значилася інформація, що свідоцтво про державну реєстрацію позивачки - недійсне. 07.06.2023 р. позивачкою подано до Департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради заяву про державну реєстрацію включення відомостей про фізичну особу-підприємця до Єдиного державного реєстру. 08.06.20233 р. державним реєстратором на підставі заяви позивачки до реєстру внесено запис 003023270 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за її рішенням. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 01.07.2020 р. у справі №260/81/19. Окрім того, представник позивача вважає, що оскаржувані вимоги обраховані і сформовані на підставі невідомого джерела, оскільки позивачкою не подавалися жодні звіти, а відповідач не проводив документальних перевірок. Також контролюючий орган не надав представнику позивача жодних підтверджень належного вручення (направлення) спірних вимог зі сплати боргу (недоїмки) з ЄСВ. Представник позивача зауважує, що у листі №6136/6/11-28-13-03-02 від 05.06.2023 р. відповідач вказав, що вимоги направлені за місцем реєстрації платника податків, а саме: АДРЕСА_1 . Натомість, згідно із даними паспорту старого зразка ОСОБА_1 змінила місце реєстрації проживання по АДРЕСА_1 в 2001 році, а наразі її місцем реєстрації проживання є АДРЕСА_2 .

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому він заперечив щодо задоволення позову (а.с.85-88). Представник відповідача вказує, що відповідно до інформаційно-комунікаційних систем податкових органів ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ДПС у Кіровоградській області з 07.09.1998 р. та провадила діяльність на загальних підставах, що підтверджується випискою від 12.06.2023 р. наявною в матеріалах справи. В подальшому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності 08.06.2023 р. В інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по платежу 71040000 автоматично нараховано єдиний внесок за 4 квартал 2018 рік - 2 457,18 грн, 2019 рік - 11 016,72 грн, січень, лютий, червень, липень, серпень, жовтень, листопад 2020 року - 8 495,30 грн. Станом на 19.01.2021 р. сума до сплати єдиного внеску склала 21 969,20 грн. Представник відповідача зауважує, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. Представником відповідача зазначено, що ФОП ОСОБА_1 самостійно єдиний внесок до контролюючого органу не сплачувався. Також вказано, що ФОП ОСОБА_1 не подано звіти про нарахування єдиного внеску за себе, чим порушено норми п.2 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. №435. Як зазначив представник позивача, по ОСОБА_1 контролюючим органом було сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-24646-52 від 03.06.2019 р. на суму 5 211,36 грн; №Ф-24646-52 від 25.10.2019 р. на суму 7 965,54 грн; №Ф-24646-52 від 29.11.2019 р. на суму 10 719,72 грн. За даними податкових органів адреса місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Сформовані по ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ були направлені контролюючим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 . Представник відповідача вважає, що Головне управління ДПС у Кіровоградській області діяло в межах чинного законодавства, а позивач не дотримався норм законів, дотримання яких покладено на нього стосовно сплати ЄСВ, тому позовна заява є необґрунтованою. Крім того, Головне управління ДПС у Кіровоградській області заперечує проти задоволення витрат на правничу допомогу, вважає їх очевидно завищеними. А їх стягнення безпідставним та необґрунтованим.

Представником позивача подано відповідь на відзив у якій вказано, що ОСОБА_1 не проводила і не могла проводити підприємницької діяльності ані на загальних підставах, ані на спрощеній системі оподаткування, оскільки її свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності було недійсне до 08.06.2023 р. Представник позивача звертає увагу на те, що відповідач аналізучи виписку з Єдиного державного реєстру оминає факт того, що запис із даними про поновлення ОСОБА_1 на облік, як платника податків містить дві дати і де-факто виглядає так: 07.09.1998, 08.06.2023, 470, Кропивницька ДПІ головного управління ДПС у Кіровоградській області. 43995486 (дані про взяття на облік, як платника податків). Тобто, саме з моменту включення відомостей про фізичну особу-підприємця, що був зареєстрований до 2004 року, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування, такий ФОП буде вважатися повноправним суб`єктом господарювання включаючи обов`язки сплати ЄСВ. Представник позивача зауважує, що в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 по платежу 71040000 автоматично нараховано єдиний внесок і станом на 19.01.2021 р. сума до сплати єдиного внеску склала 21 969,20 грн. Водночас, сума заборгованості по оскаржуваним вимогам зі сплати боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-24646-52 від 03.06.2019 р., №Ф-24646-52 від 25.10.2019 р., №Ф-24646-52 від 29.11.2019 р. становить 23 896,62 грн. Представник позивача повторно акцентував увагу на позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.07.2020 р. у справі №260/81/19. Окрім того, представник позивача вважає, що відшкодування витрат на послуги адвоката за рахунок сторони, яка програла процес має не тільки компенсаційну функцію, а й превентивну. Цей інститут має упереджувати сторону від вчинення завідомо неправомірних дій, щоб у кінцевому результаті ця сторона не зазнала додаткових трат на послуги адвоката, якого найняла сторона права якої порушено. Представник позивача висловлює незгоду з висновком про завищення адвокатських витрат і їх не співмірність із здійсненою адвокатом роботою. Адвокатом було спрямовано адвокатський запит до контролюючого органу з метою отримання додаткових доказів у справі; здійснено ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження; надано інформаційні консультації клієнтці; складено позовну заяву на 11 аркушах 12 шрифтом в якій детально по кожній позиції зроблено аналіз неправомірності оскаржуваних рішень із посиланням на чинну судову практику, пошук і аналіз якої також займав тривалий час, а також представником позивача сформовано і надано суду відповідь на відзив із ґрунтовним спростуванням доводів контролюючого органу зазначених у відзиві.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.81).

26.07.2023 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.105).

Одночасно із позовною заявою представником позивача подано заяву про визнання поважними причини пропуску строку і поновлення пропущеного строку звернення до суду (а.с.12-14). Заява мотивована тим, що про існування оскаржуваних вимог ОСОБА_1 стало відомо лише після ознайомлення із листом Головного управління ДПС у Кіровоградській області №6136/6/11-28-13-03-02 від 05.06.2023 р.

Відповідачем надано докази надіслання податкових вимог ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , проте поштові відправлення повернуті адресанту з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.90, 91, 93).

Однак, матеріалами справи підтверджено, що АДРЕСА_1 було зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 до 21.07.2001 р. (а.с.50).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 не отримувала та не могла отримати вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки не проживала за адресою на яку направлялися такі вимоги податковим органом.

Суд враховує, що з огляду на ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом початок перебігу строку звернення до суду розпочинається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Беручи до уваги, що позивач дізналася про існування оскаржуваних вимог 05.06.2023 р., що не спростовано відповідачем, а позовна заява подана до суду 20.06.2023 р., тобто з дотриманням строків звернення до суду, а тому відсутні підстави для поновлення таких строків та задоволення заяви представника відповідача.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

З огляду на відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що відомості про ОСОБА_1 як фізичну особу-підприємця 15.01.2014 р. включено з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним (а.с.43-45).

В інтегрованій картці платника єдиного соціального внеску ОСОБА_1 відображена недоїмка станом на 31.12.2021 р. у розмірі 21 969,20 грн (а.с.94-96).

Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки):

- від 03.06.2019 р. №Ф-24646-52, з огляду на зміст якої станом на 30.04.2019 р. заборгованість ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску становить 5 211,36 грн (а.с.73, 92);

- від 25.10.2019 р. №Ф-24646-52, з огляду на зміст якої станом на 31.07.2019 р. заборгованість ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску становить 7 965,54 грн (а.с.23, 70, 91);

- від 29.11.2019 р. №Ф-24646-52, з огляду на зміст якої станом на 31.10.2019 р. заборгованість ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску становить 10 719,72 грн (а.с.67, 89).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі за текстом - Закон №2464).

З огляду на ч.2 ст.2 Закону №2464 виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

У розумінні п.п.2, 6 ч.1 ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06.12.2016 р. №1776-VIII (далі за текстом - Закон №1774), чинним з 01.01.2017 р., внесено зміни, зокрема до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, згідно з абзацами 1, 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464, у редакції Закону №1774, з подальшими змінами, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, внаслідок внесення Законом №1774 змін щодо нарахування єдиного внеску, з 01.01.2017 р. у фізичних осіб-підприємців виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до ч.ч.2 - 4, 8, 12 ст.9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно з абзацами 1, 5 - 7 ч.4 ст.25 Закону №2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 р. №449 (далі за текстом - Інструкція №449).

Абзацом 2 пункту 2 розділу VI Інструкції №449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Згідно з абзацами 1 - 3, 11 пункту 3 розділу VI Інструкції №449, у редакції чинній на час винесення оскаржуваної вимоги, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Відповідно до абз.1 п.4 р.VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Позивач заперечує наявність у неї статусу платника єдиного внеску відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464, оскільки нею було набуто статус фізичної особи-підприємця до 01.07.2004 р. та не вчинялися дії з метою включення відомостей відносно неї до Єдиного державного реєстру відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 р. №755-IV (далі за текстом - Закон №755).

Суд враховує, що частиною 1 статті 42 Конституції України визначено, що кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно з ч.2 ст.50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Із 01.07.2004 р. набрав чинності Закон №755, яким передбачено створення та формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону №755, у первинній редакції, для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем (далі - заявник), повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Згідно з п.2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону №755, у первинній редакції, державний реєстратор протягом 2004 - 2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Отже, з дати набрання чинності Законом №755, процедура державної реєстрації передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу фізичної особи-підприємця через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01.07.2004 р.) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру - абзац 7 частини 1 статті 1 Закону №755) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи-підприємця - абзац 9 частини 1 статті 1 Закону №755).

Пунктами 2 - 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» від 01.07.2010 р. №2390-VI (далі за текстом - Закон №2390) передбачено, що процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390 визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

За приписами п.9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390 порядок утворення, а також завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій встановлюються спеціально уповноваженим органом з питань державної реєстрації.

Порядок утворення, завдання та повноваження тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначався Положенням про тимчасові міжвідомчі спеціальні комісії з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. №575/5 (далі за текстом - Положення №575/5).

Відповідно до п.1.2, 3.1 Положення №575/5 комісії створюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі з метою проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких на дату завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не включені до Єдиного державного реєстру (далі - невключені суб`єкти).

Завданням комісії є проведення інвентаризації невключених суб`єктів.

При цьому пунктом 5 наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. №575/5 зобов`язано державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців забезпечити включення до Єдиного державного реєстру відомостей про невключених суб`єктів на підставі аналітичної інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій з питань проведення інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Таким чином, відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулися із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390, підлягали включенню Єдиного державного реєстру на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру, були зобов`язані зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру» від 25.03.2014 р. №1155 викладено у новій редакції пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону №755, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, відомості про яких не включені до Єдиного державного реєстру, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру. Окрім того, виключено пункти 2 - 4 і 7 - 9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 р. у справі №260/81/19 (провадження №11-118апп20) висловила правову позицію відповідно до якої статус фізичної особи-підприємця є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого, у визначеній державою формі, реалізації цього права у нових умова нормативно-правового регулювання після 2004 року, виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд. При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зміни у процедурі адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, запроваджені законами №2390 та №1155, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу фізичної особи-підприємця, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01.07.2004 р., що підтверджується виконання ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу фізичної особи підприємця, шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до Єдиного державного реєстру про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01.07.2004 р., вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності та, як наслідок, отримання доходу від такої діяльності.

Зважаючи на те, що упродовж 2018 - 2020 років, за які відповідач обліковує недоїмку ОСОБА_1 з єдиного соціального внеску, позивач не мав офіційного підтвердження статусу фізичної особи-підприємця, внаслідок не проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755, що виключало будь-яку можливість законного здійснення підприємницької діяльності та одержання доходів від такої діяльності, виключається і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Стосовно твердження представника позивача щодо невідповідності загальної суми боргу (недоїмки) з ЄСВ за вимогами від 03.06.2019 р. №Ф-24646-52, від 03.06.2019 р. №Ф-24646-52, від 29.11.2019 р. №Ф-24646-52 сумі, яка обліковується в інтегрованій картці платника, суд враховує, що у вимозі від 03.06.2019 р. №Ф-24646-52 відображено суму недоїмки саме станом на 30.04.2019 р., у вимозі від 25.10.2019 р. №Ф-24646-52 - станом на 31.07.2019 р., у вимозі від 29.11.2019 р. №Ф-24646-52 - станом на 31.10.2019 р. При цьому суми, які відображені в оскаржуваних вимогах відповідають сумі боргу в інтегрованій картці станом на відповідну дату. Натомість контролюючим органом не формувалася вимога станом на 31.12.2021 р. - дату з якої за позивачем в інтегрованій картці обліковується борг з ЄСВ у сумі 21 969,20 грн.

Таким чином, суми недоїмки відображені Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області вказують на суму боргу, яка обліковується за платником станом на відповідну дату, у зв`язку з чим не підлягають сумуванню, оскільки наступна вимога включає суму недоїмки за попередньою, за умови, якщо не проводилося погашення заборгованості.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.06.2019 р. №Ф-24646-52, від 03.06.2019 р. №Ф-24646-52, від 29.11.2019 р. №Ф-24646-52, сформовані Головним управління ДПС у Кіровоградській області не на підставі законів України та є необґрунтованими, оскільки відповідачем під час їх формування не враховано усіх обставин, які мали значення для їх винесення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З огляду на п.п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

З огляду на п.1 ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч.6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 р. №5076-VI встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у п.95 рішення від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України», п.80 рішення від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України», п.88 рішення від 30.03.2004 р. у справі «Меріт проти України». заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 р. у справі «East/West Aliance Limited» проти України»), обгрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 р. у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При зверненні до суду позивачем понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 073,60 грн (а.с.57) та витрати на професійну правничу допомогу.

До суду надано договір про надання правничої допомоги №55 від 07.06.2023 р., укладений між адвокатським об`єднанням «Астра Ліберта» (Адвокатське об`єднання) та ОСОБА_1 (Клієнт) відповідно до якого Адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу щодо судово-претензійної роботи в суді першої інстанції з приводу визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ №Ф-24646-52 від 03.06.2019 р., №Ф-24646-52 від 25.10.2019 р., №Ф-24646-52 від 29.11.2019 р., а також інших вимог з ЄСВ (у разі надходження) стосовно сплати боргу (недоїмки), як фізичної особи-підприємця свідоцтво про державну реєстрацію якого - недійсне (а.с.110-111).

Відповідно до п.4.1 Договору Клієнт сплачує за послуги, що надаються Адвокатським об`єднанням, грошові кошти у розмірі 7 000,00 грн, що є фіксованим розміром гонорару адвоката. Грошові кошти обумовлені цим пунктом Договору сплачуються в наступному порядку:

а) 5 000,00 гривень впродовж 3 робочих днів з дня отримання рахунку;

б) 2 000,00 гривень впродовж 3 робочих днів з дня винесення судом першої інстанції рішення суду за результатами розгляду справи.

З огляду на детальний опис наданих послуг Адвокатським об`єднанням «Асстра Ліберта» ОСОБА_1 при розгляді Кіровоградським окружним адміністративним судом позову про визнання протиправними і скасування вимог зі сплати боргу (недоїмки) з ЄСВ від 17.10.2023 р. встановлено, що за договором про надання правничої допомоги №55 від 07.06.2023 р.: розмір гонорару по цій справі становить 7 000,00 гривень і включає:

- дослідження наданих клієнтом матеріалів,. Направлення адвокатських запитів (збирання додаткових доказів), складання позову і направлення його до суду;

- складання інших заяв по суті і направлення їх до суду;

- консультування клієнта про хід розгляду справи (а.с.112).

07.06.2023 р. Адвокатським об`єднанням «Астра Ліберта» виставлено рахунок №55 на загальну суму 7 000,00 грн (а.с.113).

12.06.2023р. ОСОБА_1 сплачено Адвокатському об`єднанню «Астра Ліберта» 5 000,00 грн, як оплату за надання правової допомоги за договором №55 від 07.06.2023 р., що підтверджується платіжною інструкцією №@2PL971887 від 12.06.2023 р. (а.с.114).

З огляду на критерії реальності витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено, що обґрунтованими та пов`язаними із розглядом справи є витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Зважаючи на викладене, підлягають стягненню на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 понесені ним судові витрати у загальному розмірі 6 073,60 грн, у тому числі судовий збір у розмірі 1 073,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 03 червня 2019 року №Ф-24646-52 про сплату боргу (недоїмки) на суму 5 211,36 грн.

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 25 жовтня 2019 року №Ф-24646-52 про сплату боргу (недоїмки) на суму 7 965,54 грн.

4. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 29 листопада 2019 року №Ф-24646-52 про сплату боргу (недоїмки) на суму 10 719,72 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) понесені нею судові витрати у загальному розмірі 6 073,60 грн (шість тисяч сімдесят три грн 60 коп.), у тому числі судовий збір у розмірі 1 073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ ВП 43995486, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 55).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду - 05 лютого 2024 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. МОМОНТ