Справа № 200/6670/23
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року Справа№200/6670/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ (, місцезнаходження: вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2023 року через підсистему «Електронний Суд» до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови оформлення подання на пенсію за вислугу років та направлення його до органів Пенсійного фонду України для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України з урахуванням Закону України №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» зарахувати ОСОБА_1 , вислугу років на пільгових умовах період проходження служби на посадах: оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, начальника відділення кримінальної міліції, з 21.03.1995 року по 26.07.2011 року з розрахунку один місяць служби за півтора місяця за вказаний період;

зобов`язати Міністерства внутрішніх справ України відповідно п. «а» ч. 1 ст. 12 закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» оформити подання на пенсію за вислугу років та направлення його до органів Пенсійного фонду України для призначення ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років.

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

З 21.03.1995 року позивач проходив службу в Краматорському МВ ГУМВС України в Донецькій області, обіймав різні посади в ОУР Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області. На підставі наказу МВС України № 1429 о/с від 29.07.2014 року відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 було звільнено за пунктом 66, з посади заступника начальника відділу карного розшуку Краматорського міського відділу. В наказі про звільнення було зазначено, що вислуга років на 18.07.2005 року складає: календарна 15 р. 05м. 03 дн., пільгова 21р. 00 м. 11дн. Наказом ГУМВС України в Донецькій області № 333 о/с від 05.09.2014 року на підставі постанова КМУ від 17.07.1992 року №393, було оголошено вислуга років у календарному обчисленні - 20 років 09 місяців 16 днів, у пільговому обчисленні 28 років 11 місяців 18 днів.

Вказав, що в період проходження служби в підрозділі ОУР Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області з 21.03.1995 року по 26.07.2011 року діяла постанова КМУ №1497 від 16.11.2001 року «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р № 393» та наказ МВС України № 361 від 29.07.2008 року «Про затвердження Переліку посад працівників підрозділів карного розшуку органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця».

На підставі листа МВС України за № 6531/49-2023 від 14.03.2023, з метою забезпечення ефективної роботи секторів (відділів) із соціально-гуманітарних питань у період дії воєнного стану, виконання функцій із забезпечення соціального захисту пенсіонерів із числа військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та членів їхніх сімей, що перебувають на обліку в Донецькій області покладається з 15.03.2023 на відділ із соціально-гуманітарних питань Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області». Тоді, 10.08.2023 він вимушений був із позовною заявою звернутись до Львівського окружного адміністративного суду. До розгляду справи та винесення рішення суду Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» виконало вимоги позивача, підготувало необхідні матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років та спрямувала їх до Департаменту персоналу МВС України, для оформлення необхідних матеріалів та спрямування їх до органів ПФУ. 18.11.2023 він поштою отримав відповідь МВС України в особі Департаменту персонал (лист від 01.11.2023 №81312/49-22271-2023), де було відмовлено у оформленні подання на пенсію за вислугу років на направленні його до органів ПФУ, оскільки позивач не має права на пенсію на вислугу років на умовах, визначених Законом № 2262-ХII, тому у МВС відсутні законодавчі підстави для вчинення таких дій. З даним рішенням відповідача не згоден, тому звернувся до суду з даним позовом.

У строк, встановлений судом, відповідачем подано відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу служби у пільговому обчисленні законом не визначено. Позивач на день звільнення зі служби (2014 рік) мав календарну вислугу 20 років 09 місяців 16 днів, тоді як Законом № 2262-XII передбачено необхідну календарну вислугу років - 21 календарний рік та 6 місяців і більше (з 01 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року). Виходячи із норм закону, на думку представника відповідача, у Позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги, оскільки на день звільнення у 2014 році він не мав встановленої пунктом «а» частини 1 ст.12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.

Додав, що на час звернення Позивача до МВС України до Постанови № 393 були внесені зміни (постанова Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393»). Згідно із пунктом 21 Постанови № 393 для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови. Пунктом 3 Постанови №393 встановлено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховуються певні періоди служби на пільгових умовах. Виходячи з положень пунктів 1 та 21 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а п. 3 Постанови №393 визначає, що певні періоди служби підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Відтак, за нормами законодавства і на день звернення із заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років Позивач не набув права на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» частини 1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ, що виключає можливість виконати МВС України повноваження по оформленню документів для призначення пенсії, передбачені наказом МВС України від 17.09.2018 №760 «Про затвердження Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань».

Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії. Надано позивачу термін протягом десяти днів, починаючи з наступного дня після отримання цієї ухвали, впродовж якого позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви шляхом надання позовної заяви із зазначенням відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету у позивача та його представника.

29 листопада 2023 року представник позивача через підсистему «Електронний Суд» надав позовну заяву із зазначенням відомостей про наявність/відсутність електронного кабінету у позивача та його представника.

Отже, вимоги ухвали суду від 27 листопада 2023 року були виконані позивачем.

Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №200/6670/23.

25 грудня 2023 року відповідачем надіслано до суду відзив на позов.

Правом на подання відповіді на відзив відповідно до статті 163 КАС України позивач не скористався.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , позивач з 21 березня 1995 року по 29 липня 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах.

Згідно з витягом з послужного списку, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України на наступних посадах, зокрема у Краматорському МВ ГУМВС в Донецькій області:

в період з 21 березня 1995 року по 03 липня 1998 року оперуповноважений відділу кримінального розшуку ;

в період з 03 липня 1998 року по 12 березня 2001 року оперуповноважений відділу з розкриття злочинів проти особистості з груповими злочинними проявами;

в період з 12 березня 2001 року по 12 грудня 2006 року старший оперуповноважений;

в період з 20 грудня 2006 року по 06 грудня 2007 року старший оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку;

в період з 06 грудня 2007 року по 23 квітня 2008 року начальник відділення кримінальної міліції у справа дітей;

в період з 23 квітня 2008 року по 05 серпня 2013 року старший оперуповноважений сектора розкриття майнових злочинів відділу карного розшуку;

в період з 05 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року старший оперуповноважений карного розшуку відділення міліції №2;

в період з 31 січня 2014 року по 29 липня 2014 року заступник начальника відділу карного розшуку.

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 05 вересня 2014 року №333 о/с «По особовому складу», на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, визначено вважати вислугу років на 29 липня 2014 року майору міліції ОСОБА_1 який наказом МВС України від 29 липня 2014 року №1436 о/с звільнений з органів внутрішніх справи за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу) у запас Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у календарному обчисленні 20 років 09 місяців 16 днів, у пільговому 28 років 11 місяців 18 днів.

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 16 грудня 2021 року №13 о/с лк «По особовому складу», внесено зміни до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 05 вересня 2014 року №333 о/с, визначено вважати підставою для звільнення його з органів внутрішніх справ наказ МВС України від 29 липня 2014 року №1429 о/с.

Оголошення вислуги років на день звільнення позивача: у календарному обчисленні 20 років 09 місяців 16 днів, у пільговому 28 років 11 місяців 18 днів підтверджується довідкою від 24 грудня 2021 року №425 лк.

Департаментом пенсійних питань та соціального захисту Міністерства внутрішніх справ України було розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо оформлення подання про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За результатами розгляду, листом від 01 листопада 2023 року повернуто надіслані матеріали без реалізації і повідомлено про наступне. Згідно до наданих ОСОБА_1 документів на день звільнення зі служби (29 липня 2014 року) його вислуга в календарному обчисленні складала 20 років 09 місяців 16 днів, він не досяг 45-річного віку та не мав 25 років страхового стажу. Оскільки не виконані вимоги, передбачені статтею 12 Закону, то права на пенсію за вислугу років відповідно до Закону ОСОБА_1 не має.

Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2023 року, справа №200/9352/20-а, дійшов висновку про те, що моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення позивача зі служби (пункт 30).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XIІ (далі Закон №2262-XIІ у редакції на момент звільнення позивача).

Вказаним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно пункту а частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону(крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день

звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно зі статтею 17 Закону №2262-ХІІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України визначено такий порядок у Постанові «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» № 393 від 17 липня 1992 року (у редакції на момент звільнення позивача зі служби).

Підпункт «в» пункту 3 Постанови КМУ № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах, крім іншого, один місяць служби за півтора місяці: у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств.

Перелік посад працівників підрозділів карного розшуку (у тому числі боротьби зі злочинними посяганнями на вантажі), окремо визначених посад карного розшуку (у тому числі боротьби зі злочинними посяганнями на вантажі) органів внутрішніх справ, за яким зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, крім усіх посад режимно-секретних, кадрових та інших підрозділів, які виконують функції із забезпечення діяльності підрозділів карного розшуку, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України №361 від 29.07.2008.

Пунктом 2 Наказу №361, передбачено, що вислуга років для призначення пенсій на пільгових умовах зараховується працівникам, зазначеним у пункті 1 цього наказу, які перебували на службі після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2001 року №1497 (1497-2001-п) «Про внесення доповнення до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393», при цьому таким працівникам на пільгових умовах зараховується весь час проходження служби на відповідних посадах.

Пунктом 3 Наказу №361 вказано про скасування наказу МВС України від 17.01.2002 № 42 "Про затвердження Переліку посад працівників підрозділів карного розшуку органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 місяця за кожен місяць служби".

В пункті 2 Переліку №361 зазначено, зокрема, такі посади: в апаратах головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на транспорті, підрозділах, їм підпорядкованих, та таких, що діють (діяли) при ГУМВС, УМВС України: начальник відділу, заступник начальника відділу, старший оперуповноважений в особливо важливих справах, старший оперуповноважений та оперуповноважений.

Перелік посад начальницького складу підрозділів кримінальної міліції у справах неповнолітніх, кримінальної міліції у справах дітей, боротьби з незаконним обігом наркотиків, боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 жовтня 2007 року №366 (наказ втратив чинність згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 серпня 2011 року №546).

В пункті 2 Наказу №366, передбачено, що вислуга років для призначення пенсій на пільгових умовах зараховується особам, зазначеним у пункті 1 цього наказу, які перебували на службі після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2007 року № 1144, при цьому таким особам на пільгових умовах зараховується весь час проходження служби на відповідних посадах.

Переліком посад начальницького складу підрозділів кримінальної міліції у справах неповнолітніх, кримінальної міліції у справах дітей, боротьби з незаконним обігом наркотиків, боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми, органів внутрішніх справ, за якими зараховується час проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця №366, передбачена, зокрема, посада начальника відділення.

Судом встановлено та підтверджується витягом з послужного списку, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України на наступних посадах, зокрема у Краматорському МВ ГУМВС в Донецькій області:

в період з 21 березня 1995 року по 03 липня 1998 року оперуповноважений відділу кримінального розшуку ;

в період з 03 липня 1998 року по 12 березня 2001 року оперуповноважений відділу з розкриття злочинів проти особистості з груповими злочинними проявами;

в період з 12 березня 2001 року по 12 грудня 2006 року старший оперуповноважений;

в період з 20 грудня 2006 року по 06 грудня 2007 року старший оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку;

в період з 06 грудня 2007 року по 23 квітня 2008 року начальник відділення кримінальної міліції у справа дітей;

в період з 23 квітня 2008 року по 05 серпня 2013 року старший оперуповноважений сектора розкриття майнових злочинів відділу карного розшуку;

в період з 05 серпня 2013 року по 31 січня 2014 року старший оперуповноважений карного розшуку відділення міліції №2;

в період з 31 січня 2014 року по 29 липня 2014 року заступник начальника відділу карного розшуку.

Таким чином, послужним списком підтверджується факт того, що позивач у період 21.03.1995 року по 26.07.2011 року перебував на службі на посадах оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, заступника начальника відділу, начальника відділення кримінальної міліції у справах дітей. Вказані посади передбачені відповідними переліками, які затверджені наказами Міністерства внутрішніх справ України від 29 липня 2008 року №361 та від 01 жовтня 2007 року №366, які у спірний період дають право на зарахування часу проходження служби на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

Слід відмітити і те, що постановою Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 року №780 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1993 №393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесено зміни до п. 3 Порядку № 393, згідно з якими абзаци 21, 23, 24, 26, 27 і 29 підпункту «в» виключено.

Отже, з 27.07.2011 період проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у підрозділах карного розшуку не підлягає зарахуванню до вислуги років при призначенні пенсії у пільговому обчислені.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для включення до вислуги років позивача на пільгових умовах (один місяць служби за півтора місяця) періоду служби позивача з 21.03.1995 року по 26.07.2011 року.

Разом з цим, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 393 (у редакції станом на день звільнення позивача зі служби) встановлено, зокрема, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 05 вересня 2014 року №333 о/с «По особовому складу», на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, вважати вислугу років на 29 липня 2014 року майору міліції ОСОБА_1 який наказом МВС України від 29 липня 2014 року №1436 о/с звільнений з органів внутрішніх справи за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу) у запас Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ у календарному обчисленні 20 років 09 місяців 16 днів, у пільговому 28 років 11 місяців 18 днів.

Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 16 грудня 2021 року №13 о/с лк «По особовому складу», внесено зміни до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 05 вересня 2014 року №333 о/с, вважати підставою для звільнення його з органів внутрішніх справ наказ МВС України від 29 липня 2014 року №1429 о/с.

Оголошення вислуги років на день звільнення позивача: у календарному обчисленні 20 років 09 місяців 16 днів, у пільговому 28 років 11 місяців 18 днів підтверджується довідкою від 24 грудня 2021 року №425 лк.

Станом на момент звернення позивача із заявою щодо оформлення подання про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (набрання чинності 19.02.2022) до Порядку №393 були внесені зміни, а саме:

- доповнено новим пунктом 2-1, згідно з нормами якого, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови;

- абзац перший пункту 3 викладено в новій редакції, згідно з якою, до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах відповідний період служби.

Тобто, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 16.02.2022 постанови №119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 редакція Порядку №393 щодо правил обчислення вислуги років для призначення пенсії зазнала змін.

Втім, суд наголошує, що у цьому випадку має значення редакція Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393, що діяла на момент виникнення у позивача права на пенсію.

Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати порядок обчислення вислуги років для визначення права позивача на пенсію відповідно до Порядку№ 393, чинного на день звільнення позивача зі служби з огляду на наступне.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, зміст правовідносин, зокрема, прав та обов`язків особи, не може змінюватися зі зміною законодавчих норм.

А відтак, до спірних правових відносин належить застосовувати Порядок №393 у редакції до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів від 16.02.2022 №119.

Таким чином, доводи представника відповідача про застосування Порядку №393 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» є необґрунтованими з підстав наведених вище.

Статтею 17 Закону №2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону №2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.

Отже, Законом №2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення вислуги років для призначення пенсій, зокрема, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, в тому числі, і на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію, а з спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-ХІІ у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-ХІІ. Пільгове обчислення періоду проходження служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, порядком №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18.

У вищезазначеній постанові Судова палата сформувала наступні правові висновки: «В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до порядку №393».

У даній справі, позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте, в нього наявна вислуга років у пільговому обчисленні 28 років 11 місяців 18 днів, що підтверджується матеріалами справи.

Неправомірне не застосування відповідачем вище наведених положень законодавства призвело до порушення права позивача на пенсійне забезпечення, оскільки у позивача достатньо для призначення пенсії відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ вислуги років.

Відповідно до пункту 2 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15 лютого 2007 року за №135/13402 (далі Порядок), заява про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом або відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Розділом ІІІ Порядку визначено, що уповноважений орган (структурний підрозділ) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії.

Уповноважений орган (структурний підрозділ) надає допомогу особі в одержанні необхідних для призначення пенсії документів.

У разі якщо підготовлено не всі необхідні документи для призначення пенсії, то подаються наявні, а документи, яких не вистачає, подаються додатково.

Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженим органом (структурним підрозділом) до органу, що призначає пенсію, мають бути завірені цим уповноваженим органом (структурним підрозділом) або органом, в якому особа проходила військову службу (службу), в установленому порядку.

Судом встановлено, що на час звільнення зі служби позивач набув право на призначення пенсії за вислугою років, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із заявою щодо оформлення подання про призначення такої пенсії. Проте, відповідач, не врахувавши вислугу років на пільгових умовах, протиправно відмовив позивачу в оформленні та поданні документів для призначення пенсії за вислугу років.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , просив суд:

визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови оформлення подання на пенсію за вислугу років та направлення його до органів Пенсійного фонду України для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України з урахуванням Закону України №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» зарахувати ОСОБА_1 , вислугу років на пільгових умовах період проходження служби на посадах: оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, начальника відділення кримінальної міліції, з 21.03.1995 року по 26.07.2011 року з розрахунку один місяць служби за півтора місяця за вказаний період;

зобов`язати Міністерства внутрішніх справ України відповідно п. «а» ч. 1 ст. 12 закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» оформити подання на пенсію за вислугу років та направлення його до органів Пенсійного фонду України для призначення ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років.

Фактичними обставинами справи та наявними в матеріалах справи доказами підтверджено наявність у позивача вислуги років у пільговому обчисленні 28 років 11 місяців 18 днів, протиправність дій відповідача щодо не врахування вислуги років на пільгових умова та протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу в оформленні та поданні документів для призначення пенсії за вислугу років.

З урахуванням викладеного вище, з метою ефективного захисту прав позивача, порушені права ОСОБА_1 підлягають задоволенню шляхом :

визнання протиправними дій Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в оформленні подання на пенсію за вислугу років та направлення його до відповідного органу Пенсійного фонду України для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

зобов`язання Міністерство внутрішніх справ України підготувати та направити документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 , до відповідного органу Пенсійного фонду України згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до вислуги років, яка становить в пільговому обчисленні 28 років 11 місяців 18 днів.

При цьому, суд вважає вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини справи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що відповідно до вимог частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно норм статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;

4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

5) як розподілити між сторонами судові витрати;

6) чи є підстави допустити негайне виконання рішення;

7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Норми статті 245 КАС України визначають повноваження суду при вирішенні справи. Так, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Рішення суду, згідно положень статті 246 КАС України, складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У вступній частині рішення зазначаються:

1) дата і місце його ухвалення;

2) найменування суду;

3) прізвище та ініціали судді або склад колегії суддів;

4) прізвище та ініціали секретаря судового засідання;

5) номер справи;

6) ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи;

7) вимоги позивача;

8) прізвища та ініціали представників учасників справи та прокурора.

В описовій частині рішення зазначаються:

1) стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача;

2) заяви, клопотання учасників справи;

3) інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

У мотивувальній частині рішення зазначаються:

1) обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення;

3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову;

4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку;

5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування;

6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування;

7) мотиви, з яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд, відмовляючи у позові, дійшов висновку, що оскаржуване рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень визнано судом таким, що вчинено відповідно до вимог частини другої статті 2 цього Кодексу.

У резолютивній частині рішення зазначаються:

1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог;

2) розподіл судових витрат;

3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

4) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Суд зазначає, що висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення.

Отже, суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією.

Позовна заява подана через підсистему «Електронний Суд» 20 листопада 2023 року.

Згідно з пп.2 п.3. ч.2 ст.4 Закону №3674-VI визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону №3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684,00 грн.

Абзацом 4 частини 3 статті 6 Закону №3674-VI встановлено, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимоги немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 листопада 2019 року у справі №640/21330/18, від 05 червня 2020 року у справі №280/5161/19 та від 08 травня 2020 року у справі №501/531/16-а, вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

Таким чином, при зверненні до суду з даним позовом через підсистему «Електронний Суд» за 1 вимогу немайнового характеру (вимога про визнання протиправними дії/бездіяльності є передумовою для застосування способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання вчинити певні дії) позивачу необхідно було сплатити судовий збір у сумі розміром 858,88 грн = ((2684,00грн х 0,4 х 0,8).

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регулює питання розподілу судових витрат, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з неправильними діями відповідача, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 858,88 грн.

Решта судового збору в сумі 214,72 грн такому стягненню не підлягає, оскільки вона зайве сплачена за подання даного позову.

Разом з тим такий судовий збір може бути повернутий позивачу з бюджету за його заявою (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).

При обчисленні розміру судового збору судом враховані положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ (, місцезнаходження: вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в оформленні подання на пенсію за вислугу років та направлення його до відповідного органу Пенсійного фонду України для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини 1 статті 12 закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України підготувати та направити документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 , до відповідного органу Пенсійного фонду України згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до вислуги років, яка становить в пільговому обчисленні 28 років 11 місяців 18 днів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ (, місцезнаходження: вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 31 січня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі Електронний суд.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Інформацію щодо роботи суду можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://adm.dn.court.gov.ua.

Суддя А.С. Зеленов