Справа № 440/7982/23
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 січня 2024 року

м. Київ

справа № 440/7982/23

адміністративне провадження № К/990/2883/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - Позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 грудня 2015 року № .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року позов залишено без розгляду.

Постановляючи ухвалу суд виходив із того, що:

- податкове повідомлення-рішення направлене Позивачу рекомендованим листом, який повернувся до відправника 1 лютого 2016 року з позначкою «за закінченням терміну зберігання; Позивач об`єктивно міг дізнатись про факт винесення спірного індивідуального акта, проте проігнорував можливість звернення до поштового відділення за отриманням листа контролюючого органу;

- з урахуванням обставин відправлення з боку ДПС на адресу позивача оскаржуваного рішення та місячного терміну зберігання поштового відправлення на об`єкті поштового зв`язку місця призначення, очевидним є висновок про те, що процедура оскарження податкового повідомлення-рішення закінчилася у 2016 році, тоді як до суду Позивачка звернулася з даним позовом лише 16 червня 2023 року;.

- з посиланням на відповідні правові висновки Верховного Суду Позивач опустив порушення строку звернення до суду з цим позовом, а тому його слід залишити без розгляду

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року рішення суду першої інстанції залишене без змін з посланням на те, що:

- з урахуванням обставин відправлення з боку ДПС на адресу позивача оскаржуваного рішення та місячного терміну зберігання поштового відправлення на об`єкті поштового зв`язку місця призначення, очевидним є висновок про те, що процедура оскарження податкового повідомлення-рішеннязакінчилася у 2016 році, тоді як до суду Позивачка звернулася з цим позовом лише 16 червня 2023року;

- Позивачем пропущений строк на звернення до адміністративного суду, а клопотання про поновлення строку не містить обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, а тому позовна заява правомірно залишена судом першої інстанції без розгляду;

- з матеріалів справи не вбачається подання Відповідачем відзиву та клопотання про залишення позову без розгляду з пропуском строку, встановленого ухвалою суду від 26 червня 2023 року. Тому відповідач, відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) і не повинен обґрунтовувати поважність причин такого пропуску, а суд першої інстанції цілком правомірно взяв до уваги доводи, надані відповідачем у поданих документах та дослідив надані відповідачем на обґрунтування свої доводів докази.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2023 року, у якій вона просить скасувати ухвалені судові рішення й передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам КАС України судом встановлено При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У свою чергу, порушення норм права може виявлятися у:

застосуванні норми, яку не належало застосовувати у відповідній ситуації;

незастосуванні норми, яку належало застосувати;

наданні застосованій нормі неправильного тлумачення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, прийнятих у справах, є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими підставами, викладеними у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Проте скаржник вказує як підставу касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, який передбачений підставою касаційного оскарження саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанови суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставою касаційного оскарження Позивач визначив неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, вказуючи відповідну підставу касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції та прийнятої за її наслідками перегляду постанови суду апеляційного оскарження, представник Позивача не дотримався вимог наведеного процесуального законодавства.

Зазначаючи про не врахування правових позицій Верховного Суду у справах №947/15524/20, № 127/2871/16-ц, представник Позивача залишив поза увагою, що відповідні правові висновки стосуються питань належного вручення повістки, як підстави для проведення судового засідання і не визначають жодних правил щодо вручення або невручення у визначеному Податковим кодексом України порядку податкового повідомлення-рішення, як і не звернув увагу на практику Верховного Суду (зокрема, справи №420/8162/23, №140/515/23) щодо вручення податкового повідомлення-рішення.

Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що твердження скаржника ґрунтуються фактично на необхідності переоцінки встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин у справі та зводяться до неправильної та неповної оцінки судами обставин щодо пропуску строку звернення до суду, у тому числі й щодо належного вручення спірного індивідуального акта в адміністративному порядку, як підстави для залишення без розгляду заявленого позову.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") від 23.10.1996, заява №21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("Brualla Gomes de la Torre v. Spain") від 19.12.1997, заява №26737/95).

За змістом частини першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна скарга побудована на цитуванні норм законодавства й незгоді із висновками судів про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви, що не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, яка передбачена частиною четвертою статті 328 КАС України.

Доводів (з належним їх обґрунтуванням) про неправильне застосування або порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, та яких саме, касаційна скарга не містить.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній належним чином не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму процесуального права порушено судами першої та (або) апеляційної інстанцій, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Одночасно суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 332 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська