Справа № 140/35592/23
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/35592/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ), відповідно до якого просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, в розмірі 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, за перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в період з 01.02.2023 по 22.02.2023 та з 01.03.2023 по 19.03.2023 (позовна вимога 1);

2) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 , у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168, провести нарахування та виплату збільшеної додаткової винагороди до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, за перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, в період з 01.02.2023 по 22.02.2023 та з 01.03.2023 по 19.03.2023 (позовна вимога 2);

3) зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 внести зміни до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 30.11.2023 за №388Д, з урахуванням фактичного перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, зокрема замість «в період з 04.03.2023 по 08.03.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м Краматорськ, с Діброва, Донецької області...» вказати «.. в період з 23.01.2023 по 22.02.2023 та з 01.03.2023 по 19.03.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м Краматорськ, с Діброва, Донецької області...».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 за контрактом. Брав участь у проведенні антитерористичної операції м. Маріуполь Донецької області з 29 04 2015 по 08.06 2017.

09 01.2022 позивачем було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу.

У період по 22.01.2023 ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, відповідно до вимог Постанови №168 в розмірі 100 000,00 грн.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2023 №22 лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення та 23.01.2023 справи та посаду заступника начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Позивач зазначив, що територіально приступив до виконання службових обов`язків за посадою в с. Діброва, Лиманської міської (територіальної) громади, Донецької області.

В той же час, у відповідності до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 30.11.2023 за №388Д, заступник начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дійсно, в період з 04.03.2023 по 08.03.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Краматорськ, с Діброва, Донецької області.

Однак, ОСОБА_1 вказує, що перебував в с. Діброва, Лиманської міської (територіальної) громади, Донецької області, в період з 23.01.2023 по 22.02.2023 та з 01.03.2023 по 19.03.2023.

В подальшому позивач дізнався про відсутність відомостей щодо його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не відображені в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 (інв. №93/дск від 06.08.2023).

Причини відсутності вищезазначених відомостей не з`ясовані, особи, відповідальні за внесення відповідних відомостей не встановлені та як наслідок, всупереч п. 1 Постанови КМУ від 28.02.2022 №168, ОСОБА_1 не виплачено додаткову грошову винагороду під час дії воєнного стану в період з 01.02.2023 по 22.02.2023 та з 01.03.2023 по 19.03.2023.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивачем допущено пропуск строку звернення до адміністративного суду, оскільки позивач дізнався про порушення (на його думку) своїх прав, яке виразилося у недоотриманні додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн за лютий 2023 року - 23.03.2023, а за березень 2023 року - 22.04.2023. Але з цього моменту, протягом встановленого строку сам позивач звернення до суду із позовною заявою не здійснив. Натомість, звернувся із відповідною позовною заявою лише 11.12.2023 (тобто після більше 3 місяців з дня, з якого дізнався про порушення свого права). Вказана обставина свідчить про явне порушення позивачем при подачі позовної заяви встановленого законом строку позовної давності (3 місяців).

Позивачем не надано доказів неможливості звернення із даним позовом у встановлений строк.

Представник відповідача вважає, що у спірний період він виконував службові обов`язки за посадою, а не бойові (спеціальні) завдання, що має суттєву різницю, а тому їх виконання та оплата регулюється різними нормами права. Постановою 168 не передбачено нарахування та виплата додаткової винагороди за виконання службових обов`язків за посадою в зоні бойових дій.

Вказує, що стороною позивача жодних аргументів, які б свідчили про право на отримання ним додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в сумі 100000,00 грн у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 01.02.2023 по 22.02.2023 та з 01.03.2023 по 19.03.2023 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах не доведено.

Крім того, представник відповідача зазначив, що довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України видається відповідно до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 (зі змінами) (далі Постанова 413) та встановлена додатком 6 до Постанови 413.

Вказана довідка є підставою для надання статусу учасника бойових дій для осіб, які брали участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

При цьому, під час отримання зазначеної довідки позивач жодним чином не визначив мету отримання довідки, а після отримання зазначеної довідки не звертався до відповідача із своїми заявами, скаргами та запереченнями щодо оформлення зазначеної довідки.

З квітня 2016 року позивачем отримано статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 , для отримання якого командиром військової частини і видається спірна довідка про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, згідно приписів Постанови 413.

Таким чином, надаючи позивачу довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 30.11.2023 за №388Д відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений діючим законодавством.

З врахуванням наведеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Суд також наголошує, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у відзиві клопотання про залишення позову без розгляду, не підлягало судом вирішенню по суті.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2023 №22 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та 23.01.2023 справи та посаду заступника начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Позивач зазначив, що територіально приступив до виконання службових обов`язків за посадою в с. Діброва, Лиманської міської (територіальної) громади, Донецької області.

В той же час, у відповідності до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 30.11.2023 за №388Д, заступник начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дійсно, в період з 04.03.2023 по 08.03.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Краматорськ, с Діброва, Донецької області.

Однак, ОСОБА_1 вказує, що перебував в с. Діброва, Лиманської міської (територіальної) громади, Донецької області, в період з 23.01.2023 по 22.02.2023 та з 01.03.2023 по 19.03.2023.

В подальшому позивач дізнався про відсутність відомостей щодо його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не відображені в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 (інв. №93/дск від 06.08.2023).

Причини відсутності вищезазначених відомостей не з`ясовані, особи, відповідальні за внесення відповідних відомостей не встановлені та як наслідок, всупереч п. 1 Постанови КМУ від 28.02.2022 №168, ОСОБА_1 не виплачено додаткову грошову винагороду за період з 01.02.2023 по 22.02.2023 та з 01.03.2023 по 19.03.2023.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

На виконання частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень є те, що військовослужбовці:

1) беруть безпосередню участь у бойових діях;

2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Отже, суд зауважує, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально. За відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000 грн не виникає.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/а/29, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.

Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2023 №167 «Про виплату додаткової винагороди за лютий 2023 року» наказано виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн із розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.03.2023 по 19.03.2023.

Також відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2023 №127 «Про виплату додаткової винагороди за лютий 2023 року» наказано виплатити позивачу додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн із розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01.02.2023 по 22.02.2023.

З рапортів помічника командира начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 вбачається, що він клопотав про виплати військовослужбовцям служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_1 , в тому числі і позивачу, додаткову винагороду за лютий та березень 2023 року в розмірі 30000 грн.

Суд звертає увагу на те, що Постановою КМУ №168 визначено види додаткових доплат до грошового забезпечення військовослужбовців під час дії воєнного стану: до 30 000 грн - військовослужбовцям, що обраховуються пропорційно, виходячи із календарного періоду проходження служби військовослужбовцем, тобто для отримання грошових коштів по даній категорії, військовослужбовцю за розрахунковий місячний період необхідно фактично нести службу; до 70 000 грн (без урахування попередніх 30 000 грн) військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів протягом місяця; до 100 000 грн (максимально можливий розмір) суми додаткової винагороди, яку військовослужбовець має можливість отримати за місяць. При цьому, виплата цих сум здійснюється пропорційно дням участі в бойових діях, в порядку та на підставі документів вищезазначених судом.

При цьому, суд не приймає у якості доказу довідку військової частини НОМЕР_1 від 30.11.2023 №388Д, оскільки сама по собі видача бойового розпорядження, яке є підставою видачі даної довідки, не є безумовним доказом його виконання військовослужбовцем та його безпосередньої участі у бойових діях чи відповідних заходах, які складаються з метою визначення права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у вищевказаних періодах брав безпосередню участь у бойових діях або перебував безпосередньо в районах у період здійснення зазначених дій або заходів.

Більш того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався з відповідними рапортами у встановленому порядку за виплатою йому додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн та отриманням документального підтвердження безпосередньої його участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони із наданням відповідних документів.

Суд зауважує, що незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Проте у спірних правовідносинах позивачем не було доведено обґрунтованості позовних вимог, а відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись статями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )

Суддя В.В. Дмитрук