Справа № 440/17915/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/17915/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/17915/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

01.12.2023 ОСОБА_1 направив до Полтавського окружного адміністративного суду позов, що заявлений до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача здійснити перерахунок його пенсії, призначеної на підставі трудової книжки НОМЕР_1 , із включенням до трудового стажу періоду роботи позивача на посаді заступника директора підприємницької діяльності з 20.01.1991 по 07.08.1994;

- зобов`язати ГУПФ здійснити відповідний перерахунок пенсії та виплатити недоплачену пенсію.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, що полягає у безпідставному неприйнятті до уваги записів трудової книжки позивача під час вирішення питання про призначення пенсії, що призвело до неврахування періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві представник ГУПФ просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що пенсію за віком ОСОБА_1 призначено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 06.07.2022 згідно з поданою 11.07.2022 заявою, яка розглядалася за принципом екстериторіальності ГУПФ в Дніпропетровській області. Для обчислення розміру пенсії до уваги взято страховий стаж тривалістю 24 роки 13 днів (враховано до 31.12.2021). До страхового стажу не враховано період роботи з 20.01.1991 по 07.08.1994 з огляду на обставини відсутності у трудовій книжці НОМЕР_2 назви підприємства та підпису відповідальної особи (а.с. 43-44).

Розгляд справи, відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 з 06.07.2022 перебуває на обліку у ГУПФ, де отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за наслідками розгляду ГУПФ в Дніпропетровській області заяви позивача від 11.07.2022.

Після призначення пенсії позивач виявив, що до його трудового стажу не зараховано періоди роботи з 20.01.1991 по 07.08.1994, у зв`язку з чим той 16.10.2023 звернувся із заявою до відповідача, в якій просив призначити пенсію за віком на підставі трудової книжки НОМЕР_3 з урахуванням трудового стажу 20.01.1991 по 07.08.1994 на посаді заступника директора підприємницької діяльності та провести відповідне нарахування пенсії (а.с. 56-57).

У відповідь перший заступник начальника ГУПФ Носенко В. листом №26061-24827/Г-02/8-1600/23 від 20.11.2023 (а.с. 50) повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно з даними електронної пенсійної справи ОСОБА_1 призначено пенсію за віком (у 63 роки) відповідно до Закону з 06.07.2022 згідно з поданою 11.07.2022 заявою. Заява від 11.07.2022 за принципом екстериторіальності розглядалася ГУПФ в Дніпропетровській області. Для обчислення розміру пенсії до уваги взято страховий стаж тривалістю 24 роки 13 днів (враховано по 31.12.2021). До страхового стажу не враховано період роботи з 20.01.1991 по 07.08.1994, згідно із записами №7-8 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 04.10.1976, оскільки відсутня назва підприємства та підпис відповідальної особи. Для зарахування до страхового стажу вказаного періоду роботи необхідно надати уточнюючі документи у відповідності до Порядку №637. З посиланням на пункт1 статті 45 Закону зазначено, що пенсія призначена ОСОБА_1 у строки визначені статтею 45 Закону з урахуванням страхового стажу, підтвердженого в установленому чинним законодавством порядку (а.с. 50).

Не погоджуючись із правомірністю мотивів відмови у зарахуванні трудового стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З 01.01.2004 таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, оскільки і Закон №1058-IV, і Закон України "Про пенсійне забезпечення" регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні, за загальним правилом, мають норми Закону №1058-IV як спеціального акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення" підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання приписами Закону №1058-IV.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Визначення поняття "трудовий стаж" чинне законодавство не містить, однак з аналізу норм Закону №1058-IV можна дійти висновку, що це періоди офіційної трудової діяльності особи до 01.01.2004, що підтверджуються записами у трудовій книжці.

При цьому періоди трудової діяльності до 01.01.2004, які зараховуються до страхового стажу, визначаються законодавством, яке діяло до прийняття Закону №1058-IV, а саме - статтею 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, враховується до страхового стажу на умовах раніше діючого законодавства, а з 01.01.2004 до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок у 1991 році регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (надалі - Інструкція №162), а в подальшому - Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України (надалі - Інструкція №58).

Пунктом 1 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (надалі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 Порядку №656, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктами 5, 6 Порядку №656, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності робітника. Відомості про робітника засвідчуються підписом спеціально уповноваженої особи та печаткою. В трудову книжку вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, освіта, професія, спеціальність.

Відповідно до пункту 18 Порядку №656, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, збереженню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, збереження і видачі трудових книжок посаді особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки.

Як з`ясовано, відповідачем виявлені розбіжності щодо не завірених підписом відповідальної особи підприємства записів №7-8 та відсутність в таких записах назви підприємства у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 04.10.1976.

На переконання суду, такі твердження відповідача ґрунтуються на неповному з`ясуванні усіх обставин, які мають значення у спірному випадку, оскільки записи №7-8 трудової книжки щодо прийняття позивача на посаду заступника директора по комерційній діяльності та звільнення його за власним бажанням завірені печаткою підприємства - Полтавський обласний центр профілактики правопорушень "Інтеграл" (а.с. 70).

Оскільки обов`язок з ведення трудових книжок законодавцем покладено на підприємства, установи, організації, то обставини її неналежного заповнення не можуть позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу та на отримання пенсії з його врахуванням.

Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже й не може бути обмежений у праві врахування до трудового (страхового) стажу періоду його роботи з 20.01.1991 по 07.08.1994.

Трудова книжка позивача містить необхідні, хоча й неповні записи, які дозволяють підтвердити факт його роботи у спірний період, а відтак є достатнім підтвердженням щодо зайнятості останнього за відповідною посадою.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивачу має бути врахований до трудового (нині - страхового) стажу період його роботи з 20.01.1991 по 07.08.1994.

Обираючи належний спосіб захисту, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії ГУПФ щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового (страхового) стажу періоду роботи з 20.01.1991 по 07.08.1994 у Полтавському обласному центрі профілактики правопорушень "Інтеграл", у зв`язку з чим зобов`язує відповідача здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 16.10.2023 з урахуванням висновку суду про зарахування до трудового (страхового) стажу означеного вище періоду.

При цьому вимога ОСОБА_1 зобов`язати ГУПФ здійснити перерахунок його пенсії та виплатити недоплачену пенсію задоволенню не підлягає, оскільки із такою вимогою до відповідача позивач не звертався, натомість просив призначити пенсію, яка вже й так була йому призначена. Тож спору щодо порушення прав позивача у цій частині наразі не існує.

Відповідно позов у цій частині вимог є передчасним, а тому задоволенню не підлягає.

Відтак позов у цілому слід задовольнити частково.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тож понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ у сумі пропорційній до задоволеної частини позовних вимог (1/2) - 536,80 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового (страхового) стажу періоду роботи з 20.01.1991 по 07.08.1994 у Полтавському обласному центрі профілактики правопорушень "Інтеграл".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 16.10.2023 з урахуванням висновку суду про зарахування до його трудового (страхового) стажу періоду роботи з 20.01.1991 по 07.08.1994 у Полтавському обласному центрі профілактики правопорушень "Інтеграл".

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області частину судових витрат, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, 36014).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун