Справа № 360/1478/23
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1478/23

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Захарової О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14 грудня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації невикористаного речового майна за час проходження військової служби за період з 31 березня 2022 року по 18 листопада 2023 року;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію невикористаного речового майна за час проходження військової служби за період з 31 березня 2022 року по 18 листопада 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 31.03.2022 по 18.11.2023 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та у подальшому у військовій частині НОМЕР_1 як військовослужбовець військової служби по мобілізації.

18.11.2023 позивача було звільнено з військової служби та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.11.2023 № 333 виключено зі списків військової частини з визначенням розрахунків по звільненню, проте, не було визначено та здійснено розрахунок за неотримане речове майно, підтвердження чого є зміст зазначеного наказу.

Позивач звернувся до військової частини із заявою про отримання довідки про вартість речового майна, що належить (належало) до видачі позивачу та нарахування та виплати грошової компенсації невикористаного речового майна за час проходження військової служби за період з 31.03.2022 по 18.11.2023.

Відповіді на таку заяву станом на подання позову отримано не було.

З огляду на вказане, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом з метою захисту власних порушених прав та законних інтересів.

Ухвалою від 18 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Позивач відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану» був призваний на військову службу під час мобілізації.

Відповідач зазначає, що відповідно до абзацу 11 пункту 29 розділу V Інструкція про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за № 768/28898 (далі - Інструкція № 232), у разі звільнення військовослужбовців з військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за призовом осіб офіцерського складу предмети речового майна особистого користування, які не були отримані за період проходження служби, не видаються. При звільненні військовослужбовців з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період вони вибувають з майном особистого користування. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини.

Відповідач зазначає, що відповідно до Інструкції № 232 позивачу як військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, при звільненні речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби не видаються, тобто при звільненні в нього не виникло право на отримання таких речей, а також і на нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Просив у задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Користуючись правом на подання заяв по суті справи, позивачем 03 січня 2024 року подана відповідь на відзив, представником відповідача 04 січня 2024 року подані заперечення (на відповідь на відзив).

Ухвалою від 03 січня 2024 року відмовлено військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 03 січня 2024 року відмовлено військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану» призваний на військову службу по мобілізації, службу проходив у військовій частині НОМЕР_2 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2022 № 61.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 18.11.2023 № 333 позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

В наказі визначено, що вислуга років позивача у Збройних Силах становить: календарна 01 рік 07 місяців. Наказано виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 590% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 по 18 листопада 2023 року. Виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460 у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за дев`ятнадцять повних календарних місяців служби. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 виплатити додаткову винагороду на період дії воєнного стану у розмірі 30000 грн пропорційно дням участі з 03 по 18 листопада 2023 року. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась. Щорічна основна відпустка за 2023 рік використана тривалістю 25 діб. Виплатити грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. Відпустка за сімейними, обставинами за 2023 рік не надавалась. На підставі рішення Міністра оборони України від 14 листопада 2019 року № 17709/з, статі 16-2 Закону України «Про відпустки» та пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплатити грошову компенсацію за 14 діб невикористаної додаткової відпустки (як учаснику7 бойових дій) за 2023 рік. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, згідно з наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, у сумі 21049 (двадцять одна тисяча сорок дев`ять) гривень 25 копійок. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, згідно з наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не виплачувалась.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 22 листопада 2023 року без номеру, в якій просив надати довідку про вартість речового майна, що належить (належало) до видачі позивачу по формі, встановленій у додатку 5 Порядку № 178, нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію невикористаного речового майна за час проходження військової служби за період з 31.03.2022 по 18.11.2023.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Згідно із статтею 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 9-1 Закону № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) (далі - Порядок № 178).

Згідно із пунктом 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

У той же час, завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, курсантів вищих військових навчальних закладів, військовослужбовців, які були призвані на строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів (далі - військовослужбовці), ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби в мирний час та особливий період, визначає Інструкція про порядок речового забезпечення військовослужбовців та працівників Державної прикордонної служби України в мирний час та особливий період, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.10.2016 №1132, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28.11.2016 за № 1536/29666 (далі -Інструкція №1132).

Згідно із пунктом 3 розділу I Інструкції № 1132 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців, ліцеїстів та працівників Держприкордонслужби у військовій та спеціальній формі одягу, теплих та постільних речах, захисному спорядженні, предметах індивідуального захисту, тканинах, знаках розрізнення військовослужбовців, санітарно-господарському, культурно-просвітницькому майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні.

Пунктом 10 розділу I Інструкції № 232 регламентовано, зокрема, що речове майно особистого користування військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, видається в їхню власність. За не отримане згідно із встановленими нормами речового забезпечення речове майно їм виплачується грошова компенсація у порядку, визначеному чинним законодавством України. Нарахування грошової компенсації військовослужбовцям під час їхнього звільнення з військової служби в запас, відставку або загибелі (смерті), за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно здійснюється пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. За бажанням військовослужбовця йому видаються предмети форменого одягу на суму грошової компенсації.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що отримання військовослужбовцем довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, є підставою для нарахування останньому, за його бажанням, грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Отже, право військовослужбовця на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, нерозривно пов`язано з правом на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Відповідно до пункту 16 розділу ІІ Інструкції № 1132, військовослужбовці, які були призвані на строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільняються в запас або відставку в тій формі одягу, що перебувала в їхньому особистому користуванні. Предмети речового майна, які не були видані (незалежно від причин), під час звільнення не видаються. За бажанням військовослужбовці можуть звільнятися в запас або відставку в цивільному одязі, речове майно при цьому здається на речовий склад органу Держприкордонслужби.

Таким чином, відповідно до вищезазначених вимог Інструкції позивачу, як військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, при звільненні речі, які ним не були отримані з будь-яких причин за період служби, не видаються, тобто правових підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно не виникає.

Наведене свідчить, що в позивача, зарахованого на всі види грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 відповідно до Указу Президента України та звільненого зі служби в особливий період, не виникло право на отримання грошової компенсації за речове майно, яке не було отримане ним під час проходження служби. Відповідно, у відповідача не виникло обов`язку виплати позивачу відповідної грошової компенсації, на яку, як зазначалось вище, він не набув право.

З врахуванням викладеного, позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане під час проходження військової служби речове майно на день звільнення з військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно також не підлягає задоволенню.

Беручи до уваги наведене у всій сукупності, суд констатує, що станом на час вирішення спору по суті, за наявних матеріалів справи відповідачем не порушено права та охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно із частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова