Справа № 120/12064/23
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

31 січня 2024 р. Справа № 120/12064/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: НОМЕР_1 прикордонного Карпатського загону (військова частина НОМЕР_2 ) про: визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 07.07.2023, прийнятого інспектором прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прокордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСОБА_2 .

Відтак, з метою надання дозволу на перетин кордону громадянину України ОСОБА_1 , на підставі п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ №57 від 27.01.1995, як особі, яка має дружину із числа осіб з інвалідністю, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою 14.08.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

22.09.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує вимоги позивача з підстав їх необґрунтованості. По суті позовних вимог відповідач вказав, що станом на час виникнення спірних відносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством. Водночас, Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, яка також надається військовозобов`язаним, зокрема, - які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи. Поряд з цим, наявність у позивача права на відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує йому беззаперечного права на перетинання державного кордону для виїзду з України.

Відповідач зазначив, що надані позивачем 07.06.2023 документи не дали змогу уповноваженим посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України прийняти рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України, тому прийняте 07.06.2023 рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, є правомірним.

Також, зазначено, що відповідач не уповноважений визначати конкретний і вичерпний перелік документів для перетину державного кордону, оскільки процедури прикордонного контролю, відповідно до частин 1, 2,4 статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає, що правових підстав для задоволення позову немає.

Враховуючи, що розгляд справи по суті розпочався, інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін, встановив наступне.

ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 (а.с. 10) та народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на момент спірних правовідносин набув 54-го віку.

06.09.1997 позивач уклав шлюб з ОСОБА_3 , уродженкою м. Рига, Латвія, що підтверджується свідоцтвом про шлюб із реєстраційним записом в книзі реєстрації № 440 (а.с. 15-16).

Факт проживання позивача в Республіці Латвія підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 14).

З початку повномасштабного вторгнення позивач прибув до України та 29.03.2022 прийнятий на військову службу до військової частини НОМЕР_4 .

Рішенням Державної лікарської комісії з експертизи здоров`я та працездатності Латвійської Республіки від 17.01.2023 № 30-2023-958 його дружині встановлено інвалідність 2 групи (а.с. 23-25).

В зв`язку із встановленням дружині інвалідності та потребою стороннього догляду за нею, позивач 05.05.2023 звернувся до командира військової частити НОМЕР_4 із рапортом про його звільнення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 05.05.2023 №125 позивач звільнений з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 25.04.2023 № 5-РС відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у запас за п.п. "г" - через сімейні обставини та інші поважні причини (а.с. 30).

08.05.2023 позивача взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 09.05.2023 позивача знято з військового обліку в зв`язку з його виїздом за кордон (а.с. 21).

07.06.2023 у міжнародному автомобільному пункті пропуску «Рава-Руська-Хребенне», начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » НОМЕР_1 прикордонного Карпатського загону старшим лейтенантом ОСОБА_4 прийнято рішення про відмову позивачу в перетині державного кордону на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану», а також Закону України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», ПКМУ №57, яким позивачу тимчасово обмежено у праві виїзду з України, за відсутності підстав на право перетину державного кордону (а.с. 31).

З метою отримання роз`яснень та дозволу для виїзду за кордон, позивач письмово звернувся до Голови Державної прикордонної служби України.

Листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.06.2023 №23/Ж-7948-12532 за підписом Голови ОСОБА_5 позивача повідомлено що «враховуючи зазначене та викладену Вами інформацію, відповідно до ч.6 ст. 14 Закону України Вам надано дозвіл на виїзд з України», та проінформовано що пропуск через державний кордон здійснюватиметься в пункті пропуску після перевірки паспортного документа, документів, які підтверджують мету поїздки та відсутності щодо позивача доручень уповноважених державних органів на заборону виїзду з України або вмотивованої постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с. 32).

07.07.2023 позивач вдруге з метою перетину кордону прибув на міжнародний автомобільний пункт пропуску «Угринів-Долгобичув». На підтвердження права виїзду з України позивач надав наступні документи:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім?я ОСОБА_1 ;

- завірені Посольством України в Латвійській республіці свідоцтва про шлюб та його перекладу;

- нотаріально завірену копію рішення Державної лікарської комісії з експертизи здоров?я та працездатності Латвійської Республіки № 30-2023-958 від 17.01.2023 про встановлення ОСОБА_6 інвалідності 2 групи;

- нотаріально завірений переклад копії рішення Державної лікарської комісії з експертизи здоров?я та працездатності Латвійської встановлення ОСОБА_6 інвалідності 2 групи;

- нотаріально завірену копію паспорту негромадянина Латвії на ім?я ОСОБА_7 ;

- нотаріально завірений переклад копії паспорту негромадянина Латвії на ім?я ОСОБА_7 в 1 прим. на 2 арк.;

- нотаріально завірену копію свідоцтва про інвалідність на ім?я ОСОБА_7 ;

- нотаріально завірений переклад копії свідоцтва про інвалідність на ім?я ОСОБА_7 ;

- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 05.05.2023 року №125;

- військовий квиток на ім?я ОСОБА_1 ;

- лист Адміністрації №23/Ж-7948-12532, яким позивачу надано дозвіл на виїзд з України.

Однак, рішенням інспектора прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 позивачу відмовлено в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року», так як він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон (а.с. 33).

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач, через представника звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Отже, гарантоване статтею 33 Конституції України право вільно залишати територію України належить до категорії прав, що можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Воєнний стан на усій території України введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022 (затвердженого Законом № 2102-IX від 24.02.2022).

Цим Указом воєнний стан введено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, однак в подальшому цей строк продовжувався з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб - Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб - Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 757/2020 від 07.11.2022, та діє по теперішній час.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону № 389-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом (частина 6 статті 5 Закону № 389-VIII).

В указі Президента України про введення воєнного стану серед іншого зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 5 Закону № 389-VIII).

Згідно пункту 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Отже, відповідно до пункту 3 Указу № 64/2022 на період дії правового режиму воєнного стану (строк дії обмежень) передбачено можливість обмеження у тому числі встановленого статтею 33 Конституції України права вільно залишати територію України.

Відповідно до частини 2 ст. 3 Закону "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" № 3857-XII від 21.01.1994 року передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Правила перетинання державного кордону України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року (Правила № 57).

Зокрема, згідно пункту 2-6 Правил № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Наведене свідчить, що військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

Відповідно до визначень, які наведені у статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII):

- мобілізаційна підготовка - комплекс організаційних, політичних, економічних, фінансових, соціальних, правових та інших заходів, які здійснюються в мирний час з метою підготовки національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України, інші військові формування), сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій до своєчасного й організованого проведення мобілізації та задоволення потреб оборони держави і захисту її території від можливої агресії, забезпечення життєдіяльності населення в особливий період;

- мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону України №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Зокрема, ч. 6 цієї статті передбачено, що громадянам, які перебувають на військовому обліку, з моменту оголошення мобілізації забороняється зміна місця проживання без дозволу посадової особи, визначеної у частині 3 цієї статті.

Водночас, згідно абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, зокрема, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема, наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Отже, Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову у разі перетину кордону необхідно надати підтверджуючі документи.

Суд зауважує, що наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не слід ототожнювати з наявністю права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил № 57 право на перетин державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану.

Разом з цим, суд зазначає, що рішенням Державної лікарської комісії з експертизи здоров`я та працездатності Латвійської Республіки від 17.01.2023 № 30-2023-958 дружині позивача встановлено інвалідність 2 групи (а.с. 23-25).

На підставі цієї обставини, позивача звільнено з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) №5-РС від 25.04.2023 відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у запас за п.п. "г" - через сімейні обставини та інші поважні причини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 05.05.2023 №125 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) №5-РС від 25.04.2023, вважати таким, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_6 з 05.05.2023.

09.05.2023 позивача знято з військового обліку в зв`язку з виїздом за кордон, що підтверджується записом у військовому квитку НОМЕР_5 , аркуш квитка 27 (а.с. 21).

Окрім цього, листом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.06.2023 №23/Ж-7948-12532 у відповідності до ч. 6 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" позивачу надано дозвіл на виїзд з України. Однак, проінформовано що пропуск через державний кордон здійснюватиметься в пункті пропуску після перевірки паспортного документа, документів, які підтверджують мету поїздки та відсутності щодо позивача доручень уповноважених державних органів на заборону виїзду з України або вмотивованої постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Станом на дату прийняття оскарженого рішення Правила № 57 передбачали процедуру перетинання державного кордону в умовах воєнного стану для певних категорій осіб за умови наявності відповідних документів.

В пункті 2-6 Правил № 57 вказано, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

Матеріалами справи підтверджується, що в обґрунтування підстав прийняття відповідачем рішення від 07.07.2023 зазначено Закон України "Про правовий режим воєнного стану", Указ Президента України № 64/20/22 "Про введення воєнного стану в Україні", а також Закону України "Про затвердження Указу Президента України" "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 р., та вказано, що позивача тимчасово обмежено у праві виїзду з України за відсутності підстав на право перетинання державного кордону, так як він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.

При цьому, в статті 6 Закону України № 3857-XII визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:

1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону;

3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень;

4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання;

5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду;

10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Однак, відповідачем в рішенні про відмову в перетинанні державного кордону України не зазначено жодної законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України.

Крім того, у рішенні відповідача не зазначено документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які громадянин України не зміг надати на паспортний контроль.

Водночас, рішення відповідача не містить правової оцінки поданим позивачем документів на підтвердження підстави для виїзду за кордон.

Тому, оскільки в рішенні відповідача всупереч затвердженій формі не зазначено підстав відмови в перетині державного кордону України громадянину України, то таке рішення має ознаки протиправності.

З огляду на зазначене, рішення від 07.07.2023 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України, не зазначено документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які позивач не зміг надати на паспортний контроль.

Враховуючи викладене, рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 07.07.2023, прийняте інспектором прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прокордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ОСОБА_2 , прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачений законодавством України, та необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу вимоги позивача зобов`язати відповідача надати дозвіл ОСОБА_1 на перетин державного кордону на підставі п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ №57 від 27.01.1995, як особі, яка має дружину із числа осіб з інвалідністю, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про прикордонний контроль", пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Так, відповідно до п. 2-6 Правил, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

За обставин справи, позивач звільнений з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) №5-РС від 25.04.2023 відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у запас за п.п. "г" - через сімейні обставини та інші поважні причини.

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема, через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) за наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до положень п. 9 Положення № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:

ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Згідно з пунктом 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Аналіз наведеного свідчить про те, що до повноважень районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить питання обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, з урахуванням чого, готують для розгляду відповідними комісіями матеріали з питань надання відстрочки.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 05.05.2023 №125 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 , звільненого з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) №5-РС від 25.04.2023, вважати таким, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_6 з 05.05.2023.

08.05.2023 позивача взято на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 .

09.05.2023 Хмільницьким РТЦК та СП позивача знято з військового обліку, що підтверджується записом у військовому квитку НОМЕР_5 , аркуш квитка 27 (а.с. 21).

Разом з тим, пункт 2-6 Правил №57, не передбачають обов`язок прикордонного загону надавати дозвіл на перетин державного кордону. Натомість, ця норма врегульовує право на перетин державного кордону військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, а обов`язок надання дозволу на перетин державного кордону військовозобов`язаним особам покладається на відповідні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що міститься у постановах від 08.05.2018 у справі №815/3799/17, від 21.08.2018 у справі №810/3393/17 зазначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність в ієрархії нормативно-правовим актам.

З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення вимоги зобов`язального характеру відсутні.

Одночасно із цим суд враховує, що оскаржуване рішення про відмову в перетині державного кордону не тягне за собою юридичної заборони особі в перетині державного кордону на майбутнє (в наступний раз), тобто таке рішення має разове застосування та приймається на підставі діючого законодавства на основі поданих документів, а тому не створює перешкод в подальшому для перетину кордону України за наявності на це законних підстав.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини дають підстави для висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 07.07.2023, прийнятого інспектором прикордонної служби вищої категорії 1 групи інспекторів прокордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " Аліфер Дар`єю Валеріївною, про відмову в перетинні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1 .

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 536,80грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: 7-й прикордонний Карпатський загін Державної прикордонної служби України Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ - 14321653, вул. Личаківська, 74, м. Львів, 79010)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна