Справа № 300/5024/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/5024/23 пров. № А/857/17665/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року (головуючий суддя Шумей М.В., м. Івано-Франківськ) у справі № 300/5024/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.06.2023 року о/р НОМЕР_1 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову ОСОБА_1 у застосуванні при призначенні пенсії нового показника середньої заробітної плати по Україні, що застосовується у 2023 році для призначення пенсії за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн., просив зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.06.2023 року та застосувати при призначенні пенсії новий показник середньої заробітної плати по Україні, що застосовується у 2023 році для призначення пенсії за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в даному випадку не може бути переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена позивачу відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, є різновидом пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком повторно у зв`язку з досягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 з 13.05.2017 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, призначену відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач 17.06.2023 року звернувся через портал електронних послуг ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проханням застосувати нову середню зарплату по Україні, що застосовується для призначення пенсії у 2023 році.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.06.2023 № 9790/03-16 позивачу відмовлено у її призначенні.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.06.2023 року № 5700-583/П-02/8-0900/23 позивачу відмовлено у застосуванні нової середньої зарплати по Україні, що застосовується для призначення пенсії у 2023 році, обґрунтовуючи дану відмову тим, що немає законних підстав для такого застосування.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1+ Кз2+ Кз3+ ... + Кзn);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до матеріалів справи та пояснень сторін спірним питанням, яке підлягало з`ясуванню у даному спорі, є те, яке положення Закону № 1058-IV підлягає до застосування при обрахунку такої складової формули розрахунку пенсії як середня заробітна плата - загальне положення ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV (середня заробітна плата за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, в даному випадку, за 2020-2022 р., що передували зверненню позивача від 17.06.2023), чи ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV (показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії, враховуючи проведення осучаснення пенсії згідно з Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 р. № 2148-VIII.

Норма ч. 3 ст. 45 Закону №1058-I регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за Законом №1058-I, на інший. При цьому, відповідно і показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-IV.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон №1058-I, тому пенсійний орган при зверненні особи повинен належно встановити підстави такого звернення та врахувати, норми якого закону підлягають застосуванню в кожному конкретному випадку.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного суду від 05.07.2018 у справі №565/645/17, від 23.10.2018 у справі № 317/4184/16, від 31.05.2019 у справі від 344/7053/17.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається відповідачем, позивачу було первісно призначено пенсію відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а за призначенням пенсії відповідно до Закону № 1058-IV позивач звернувся у 2023 році вперше.

Враховуючи наведене, обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 22.06.2023 року о/р 34 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та протиправність відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у застосуванні при призначенні пенсії показника середньої заробітної плати для призначення пенсії за 2020-2022 роки.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі № 300/5024/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар