Справа № 335/783/24
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/783/24 2-а/335/32/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 в особі представника Гладкого Дмитра Вікторовича до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

22.01.2024 року Позивач звернулася до Орджонікідзевського районного суд м.Запоріжжя з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління ДПС у Запорізькій області про накладання адміністративного стягнення № 1174 від 11 грудня 2023 року, якою було притягнуто фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладання штрафу в сумі 136,00 (сто тридцять шість) гривень за ч. 1 ст. 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області всі судові витрати, в тому числі витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що позивач, ОСОБА_1 , зареєстрована 27.09.2016 як фізична особа - підприємець. Видами економічної діяльності є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний, код КВЕД 56.10), роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах (код КВЕД 47.25), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20). З 10 по 30 жовтня 2023 року Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача за період діяльності з 01.01.2020 по 31.12.2022. За наслідками перевірки відповідачем складено акт № 6732/08-01-24-06/ НОМЕР_1 від 30.10.2023, в якому відповідач дійшов, зокрема, висновку про нібито заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2020 рік на загальну суму 142 247,90 грн., за 2021 рік на загальну суму 125 002,02 грн., за 2022 рік на загальну суму 150 437,80 грн. Відповідач стверджує, що позивач нібито допустила порушення п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16, п. 44.1 ст. 44, п. 176.1 п.п. «а» ст. 176, п. 177.1, п. 177.2; п.п. 177.4.1, п.п. 177.4.4 п. 177.4, ст. 177 Податкового кодексу України, внаслідок чого стверджує, що позивачем було нібито занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності всього на суму 75 183,85 грн., в т.ч. за 2020 рік на суму 25 604,69 грн., за 2021 рік на суму 22 500,36 грн., за 2022 рік на суму 27 078,80 грн.

Позивач зі змістом акту перевірки не погодилася, надала відповідачеві письмові заперечення проти акта та їхнє документальне підтвердження. Однак відповідач не врахував заперечень позивача. Замість цього, 27.11.2023 відповідач склав відносно позивача, за її відсутності, протокол про адміністративне правопорушення № 1090/12/08-01-24-06, в якому звинуватив позивача у включенні до податкових декларацій про майновий стан і доходи перекручених даних, а саме - у заниженні чистого оподатковуваного доходу. На підставі цього протоколу, 11 грудня 2023 року заступником начальника Головного управління ДПС у Запорізькій області було прийнято постанову про накладання адміністративного стягнення № 1174, якою позивача, фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладання штрафу в сумі 136,00 (сто тридцять шість) гривень.

Доводи відповідача про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2020, 2021 та 2022 роки, про заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за ці роки та про включення позивачем перекручених даних до податкових декларацій про майновий стан і доходи - є безпідставними. Адміністративне стягнення накладено на позивача без законних підстав, за відсутності події і складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 164-1 КУпАП.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суд м.Запоріжжя від 23.01.2024 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Представником ГУ ДПС у Запорізькій області 30.01.2024 подано відзив на позов, в обґрунтування якого відповідач вважає позовну заяву безпідставною, з обґрунтуваннями, які не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи та такою, що не підлягає задоволенню з наведених нижче підстав. Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 була проведена відповідно до вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, пп.69.35 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами), п.2 ч.1 ст. 13, п. 923 розділу VIІІ«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010№2464-VI (зі змінами), наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 27 вересня 2023року № 1713-п . Про проведення документальної планової перевірки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 проінформована письмовим повідомленням від 29.09.2023р. №38/08-01-24-06, яке разом з наказом на проведення документальної планової перевірки від 27.09.2023 №1713-п направлено поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано 29.09.2023.За результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки складено акт від 06.11.2023р. № 6732/08-01-24-06/ НОМЕР_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 .В ходi проведення документальної· планової виїзної перевiрки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 встановленні порушення вимог податкового законодавства .Згідно, акту перевірки були встановлені порушення в п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п. 176.1 п.п. «а» ст. 176, п.177.1, п.177.2, п.п.177.4.1, п.п.177.4.4 п.177.4, ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності всього на суму 75183,85грн. в т.ч. за 2020р. на суму 25604,69грн за 2021р. на суму 22500,36 грн., за 2022р. на суму 27078,80 грн.

В результаті вищезазначеної перевірки та порушень, які були встановлені контролюючим органом було складено Протокол № 1090/12/08-01-24-06 від 27.11.2023 та Постанову № 1174 від 11.12.2023 про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.164-1 Кодекс України про адміністративне правопорушення ( далі- КУпАП). А саме, правопорушення: включення до податкових декларацiй про майновий стан i доходи перекручених даних, а саме занижено чистий оподатковуваний дохiд вiд здiйснення підприємницької дiяльностi за 2020р. на загальну суму 142247,90грн, за 202lp. на загальну суму 125002,02 грн., за 2022р. на загальну суму 150437,80 грн., що призвело до заниження податку на доходи фiзичних осiб вiд здiйснення підприємницької дiяльностi на загальну суму 75183,85грн. в т.ч. за 2020р. на суму 25604,69 грн за 2021 р. на суму 22500,36 грн., за 2022р. на суму 27078,80 грн, що є порушенням вимог п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п. 176.1 п.п. «а» ст. 176, п.177.1, п.177.2, п.п.177.4.1, п.п.177.4.4 п.177.4, ст.177 Податкового кодексу України вiд 02.12.2010 №2755-IV (зі змiнами), вiдповідальність за якi передбачена ч.1 ст. 164-1 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення №8073-Х вiд 07.12.1984 року iз змiнами та доповненнями. Данi порушення вiдображенi в актi перевiрки вiд 06.11.2023№6732/08-01-24-06/ НОМЕР_1 . Постановою № 1174 від 11.12.2023 було притягнуто ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності у вигляді накладання штрафу в сумі 136, 00 грн. 00 коп. за порушення вимог п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п. 176.1 п.п. «а» ст. 176, п.177.1, п.177.2,п.п.177.4.1, п.п.177.4.4 п.177.4, ст.177 Податковоrо кодексу України вiд 02.12.2010 №2755-IV (зі змiнами), вiдповідальність за якi передбачена ч.1 ст. 164-1 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення №8073-Х вiд 07.12.1984 року iз змiнами Згідно, Кодексу України про адміністративні правопорушення вiд 07.12.1984 року №8073, стаття 164-1 порушення порядку подання декларації про доходи та ведення обліку доходів і витрат. Враховуючи вищевикладене, позивач ФОП ОСОБА_1 не згодна з постановою №1174 від 11.12.2023 складеною Головним управлінням ДПС у Запорізькій області про накладання адміністративного стягнення, вважає протиправною та такаю, що підлягає скасуванню та просить закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.164-1 КУпАП, оскільки на думку позивача, відсутня подія правопорушення. Головне управлiння ДПС у Запорiзькiй областi вважає, що правовий висновок Позивача про те, що у справі про адміністративне правопорушення відсутня наявність події адміністративного правопорушення є помилковим.

Крім того, обставини скоєного правопорушення викладені в акті документальної перевірки від 06.11.2023р. № 6732/08-01-24-06/ НОМЕР_1 , в якому детально відображені факти порушення ФОП ОСОБА_1 про включення до податкових декларацiй про майновий стан i доходи перекручених даних, а саме занижено чистий оподатковуваний дохiд вiд здiйснення підприємницької дiяльностi за 2020р. на загальну суму 142247,90грн, за 202l p на загальну суму 125002,02rрн., за 2022р. на загальну суму 150437,80грн., що призвело до заниження податку на доходи фiзичних осiб вiд здiйснення пiдприемницької дiяльностi на загальну суму 75183,85грн. в т.ч. за 2020р. на суму 25604,69грн за 2021 р. на суму 22500,36 rрн., за 2022р. на суму 27078,80 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 була проведена відповідно до вимог пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77, пп.69.35 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами), п.2 ч.1 ст. 13, п. 923 розділу VIІІ«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010№2464-VI (зі змінами ), наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 27 вересня 2023року № 1713-п .

Про проведення документальної планової перевірки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 проінформована письмовим повідомленням від 29.09.2023р. №38/08-01-24-06, яке разом з наказом на проведення документальної планової перевірки від 27.09.2023 №1713-п направлено поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримано 29.09.2023.За результатами проведеної документальної планової виїзної перевірки складено акт від 06.11.2023р. № 6732/08-01-24-06/ НОМЕР_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 .

В ходi проведення документальної· планової виїзної перевiрки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правільності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 згідно акту перевірки були встановлені порушення в п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п. 176.1 п.п. «а» ст. 176, п.177.1, п.177.2, п.п.177.4.1, п.п.177.4.4 п.177.4, ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та доповненнями) занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності всього на суму 75183,85грн. в т.ч. за 2020р. на суму 25604,69грн за 2021р. на суму 22500,36 грн., за 2022р. на суму 27078,80 грн.

27.11.2023 року контролюючим органом було складено Протокол № 1090/12/08-01-24-06 від 27.11.2023 та Постанову № 1174 від 11.12.2023 про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.164-1 Кодекс України про адміністративне правопорушення А саме, правопорушення: включення до податкових декларацiй про майновий стан i доходи перекручених даних, а саме занижено чистий оподатковуваний дохiд вiд здiйснення підприємницької дiяльностi за 2020р. на загальну суму 142247,90грн, за 202lp. на загальну суму 125002,02 грн., за 2022р. на загальну суму 150437,80 грн., що призвело до заниження податку на доходи фiзичних осiб вiд здiйснення пiдприемницької дiяльностi на загальну суму 75183,85грн. в т.ч. за 2020р. на суму 25604,69 грн за 2021 р. на суму 22500,36 грн., за 2022р. на суму 27078,80 грн, що є порушенням вимог п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п. 176.1 п.п. «а» ст. 176, п.177.1, п.177.2, п.п.177.4.1, п.п.177.4.4 п.177.4, ст.177 Податкового кодексу України вiд 02.12.2010 №2755-IV (зі змiнами), вiдповідальність за якi передбачена ч.1 ст. 164-1 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення №8073-Х вiд 07.12.1984 року iз змiнами та доповненнями. Данi порушення вiдображенi в актi перевiрки вiд 06.11.2023№6732/08-01-24-06/ НОМЕР_1 .

Постановою № 1174 від 11.12.2023 було притягнуто ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності у вигляді накладання штрафу в сумі 136, 00 грн. 00 коп. за порушення вимог п.п.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44, п. 176.1 п.п. «а» ст. 176, п.177.1, п.177.2,п.п.177.4.1, п.п.177.4.4 п.177.4, ст.177 Податковоrо кодексу України вiд 02.12.2010 №2755-IV (зі змiнами), вiдповідальність за якi передбачена ч.1 ст. 164-1 Кодексу України про адмiнiстративнi правопорушення №8073-Х вiд 07.12.1984 року iз змiнами Згідно, Кодексу України про адміністративні правопорушення вiд 07.12.1984 року №8073, стаття 164-1 порушення порядку подання декларації про доходи та ведення обліку доходів і витрат

Позивач з прийнятою постановою не погодилася та оскаржила їх до суду з мотивів відсутності в діях позивача складу правопорушення, зокрема заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2020,2021 та за 2022 роки, та заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2020-2022 роки.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у районний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим кодексом.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Пункт 19 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Стаття 254 КУпАП встановлює, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що в якості підстав для винесення оспорюваної постанови, відповідач посилається на заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2020,2021 та за 2022 роки, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2020-2022 роки.

До такого висновку відповідач прийшов, оскільки вважав, що ФОП ОСОБА_1 включила до податкових декларацій про майновий стан і доходи перекручені дані, а саме заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2020-2022 роки

Досліджуючи чистий оподатковуваний дохід за 2020 рік ФОП ОСОБА_1 судом встановлено, що ГУ ДПС було встановлено заниження валовий дохід на 12860,00 грн. за рахунок невключення до складу валового доходу отриманого позивачем повернення відшкодування попередньої оплати за електричну енергію за січень 2019 року в розмірі 12860,00 грн. (сторінка 11 акту перевірки, абзац 4). Однак, повернення відшкодування попередньої оплати за електричну енергію за січень 2019 року у 2020 році на суму 12860,00 грн. не є доходом платника податку, а тому включення такого повернення до складу валового доходу не мало відбутися, оскільки ці кошти є сумою, яка раніше була сплачена орендодавцеві та потім була повернута орендареві.

З огляду на ті обставини, не виникло обов`язку включати до складу валового доходу відшкодування попередньої оплати за електричну енергію за січень 2019 року у 2020 році в сумі 12860,00 грн., оскільки відшкодування (повернення) грошових коштів не є доходом у розумінні чинного законодавства України.

Що стосується доводів відповідача про включення цієї суми до складу валових витрат за 2019 рік, то такі доводи неможливо взяти до уваги, оскільки 2019 рік не входить до періоду, який перевірявся; більше того - господарська діяльність позивача за 2019 рік вже була предметом перевірки, за наслідками якої відповідач прийняв щодо позивача низку рішень, які в подальшому були скасовані судами у справах №№ 280/4131/20, 280/3605/20 та 335/2710/20.

Також відповідач стверджує, що позивачка безпідставно включила до складу валових витрат за 2020 рік послуги з правової допомоги в сумі 57 000,00 грн. На думку відповідача, такі послуги не пов`язані з господарською діяльністю та прямо не пов`язані з отриманими доходами від здійснення діяльності ресторанів, надання послуг мобільного харчування (стор. 16 акту перевірки).

Відповідач в акті перевірки зазначає, що в наданих актах прийому-передачі немає можливості встановити вид та характер наданих послуг, які безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю. Разом із тим, позивачем було долучено до заперечень проти акта перевірки копію звіту про виконання договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 26 грудня 2017 року № 038290 та копію звіту про виконання договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 25 березня 2020 року № 81785.

У звітах детально перелічені послуги з правової (професійної правничої) допомоги, які Адвокатське об`єднання «Гладкий, Яценко та Партнери» надало позивачеві в період з 01 січня 2020 року по 30 грудня 2021 року. Зі змісту звітів вбачається, що правова допомога, витрати на оплату якої понесла позивач, повністю стосується її господарської діяльності, а тому ці витрати були обґрунтовано віднесені до складу валових витрат позивача як платника податків.

В постанові від 12.02.2019 у справі №817/815/16 Верховний Суд висловив правовий висновок, згідно з яким, витрати, понесені на оплату юридичних послуг, є витратами на оплату за виконання робіт, послуг, та включаються до складу витрат фізичної особи-підприємця відповідно до підпункту 177.4.2 пункту 177,4 статті 177 Податкового кодексу України.

В постанові від 10.05.2018 у справі №820/1763/16 Верховним Судом була висловлена правова позиція, за якою, ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Акт наданих послуг з зазначенням фактично поставленої послуги за напрямом, вказаним в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції. Спірні послуги (мова йшла про юридичні послуги) фактично спрямовані на забезпечення підприємницької діяльності позивача, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.

Крім того, у справах між тими ж сторонами вже ухвалювалася низка судових рішень (які стосуються минулої планової податкової перевірки), в яких було підтверджено, що послуги з надання правової допомоги,; що надаються цим адвокатським об`єднанням, є такими, що пов`язані з господарською діяльністю позивача, а витрати на оплату цих послуг правомірно включаються позивачем до складу своїх валових витрат.( рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі №280/4131/20;постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.06.2022 у справі №280/4131/20; рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2020 у справі № 280/3605/20 постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21,04.2021 у справі №280/3605/20;рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 01.07.2020 у справі №335/2710/20.

Крім того, відповідач стверджує, що в дійсності оплата за надані послуги з правової допомоги становила меншу суму, а саме 35 000,00 гривень. На спростування цих тверджень позивач надавала відповідачу разом із запереченнями копію виписки з банку за період з 01.01,2020 по 31.12.2020, однак цей документ залишився поза увагою відповідача.

Таким чином, позивач правомірно включила оплату послуг з правової допомоги за 2020 рік до складу своїх валових витрат.

Окрім того, Відповідач посилається на ті обставини, що позивач безпідставно включила до складу валових витрат суму орендної плати та компенсацію комунальних послуг за орендоване приміщення, яке, за твердженням відповідача, не використовується у господарській діяльності з метою отримання доходу протягом 2020 року, в сумі 72 387,90 грн. (стор. 19 акту перевірки).

Свої висновки відповідач мотивує тим, що в оренді у позивача в 2020 році перебувало нежитлове приміщення площею 135 кв. м, розташоване за адресою АДРЕСА_1 . З них, частину приміщення площею 18 кв. м позивач передала в користування ФОП ОСОБА_2 за договором позички від 15.08.2019,тому відповідач вважає, що частина приміщення площею 18 кв. м не використовується в господарській діяльності позивача.

Водночас, під час проведення податкової перевірки, а також разом із запереченнями, позивач надавала відповідачу копію додаткової угоди від 15.08.2019 до договору № 2 позички об`єкта нерухомого майна, якою договір позички було доповнено пунктом 10 наступного змісту: «10. Позичкодавець зберігає за собою право користування об`єктом позички. Протягом дії предмета договору, користування предметом позички позичкодавець та користувач здійснюють спільно, за взаємною згодою. Сторони не мають права перешкоджати одна одній у здійсненні права користування об`єктом позички». Додаткова угода є невід`ємною частиною договору позички.

Таким чином, у відповідності до умов договору позички (в редакції додаткової угоди до нього), позивач зберігала за собою право користування усім приміщенням, в тому числі і його частиною площею 18 кв.м, яка була предметом договору позички. Тому, частина приміщення площею 18 кв. м, на яку вказав контролюючий орган, все одно використовується в господарській діяльності позивача, а тому витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг, в тому числі щодо частини приміщення 18 кв. м, були обґрунтовано віднесені до складу валових витрат позивача як платника податків.

05 березня 2019 року Верховним Судом прийнято постанову у справі № 814/2950/16, якою залишено без задоволення касаційну скаргу державної податкової інспекції. За обставинами справи № 814/2950/16, позивач здав в оренду приміщення, однак при цьому сплачував за це приміщення витрати на електроенергію. Контролюючий орган виключив ці витрати зі складу валових витрат платника податків. Верховний Суд, встановивши, що одним із видів діяльності позивача є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20), зазначив, що відповідач необґрунтовано зменшив валові витрати позивача та нарахував позивачу податок на доходи фізичних осіб в цій частині.

Наведене вище свідчить про те, що навіть якщо особа здала приміщення в користування іншій особі, то всі понесені орендодавцем (позичкодавцем) витрати на утримання такого приміщення (в т.ч. на оплату орендної плати та компенсацію комунальних послуг) включаються до складу валових витрат орендодавця (позичкодавця), якщо останній має зареєстрований вид діяльності за КВЕД 68.20 «Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

Як встановлено самим відповідачем на сторінці 3 акту перевірки, позивач здійснює господарську діяльність в т.ч. за КВЕД 68.20 «Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», що також підтверджується інформацією про позивача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Крім того, судовими рішеннями у справах №№ 280/4131/20, 280/3605/20 та 335/2710/20 (які стосуються минулої планової податкової перевірки) було встановлено, що витрати на оренду того ж самого нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг щодо того ж самого приміщення позивач обґрунтовано включає до складу валових витрат. З огляду на вищевикладене, позивач правомірно включила витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг в розмірі 72 387,90 грн. до складу валових витрат за 2020 рік.

Таким чином, доводи відповідача про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2020 рік на загальну суму 142 247,90 грн. є безпідставними.

Окрім того, не встановлено під час розгляду справи і безпідставного включення позивачем до складу валових витрат за 2021 рік послуги з правової допомоги в сумі 39 000,00 грн., які, з точки зору відповідача, не пов`язані з господарською діяльністю та прямо не пов`язані з отриманими доходами від здійснення діяльності ресторанів, надання послуг мобільного харчування (стор. 22 акту перевірки).

Відповідач посилається на те, що зміст актів прийому-передачі не дає можливості встановити вид і характер наданих послуг. Разом із тим, відповідачем не взято до уваги правовий висновок Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №820/1763/16 про відсутність вимог щодо деталізації опису господарської операції в первинному документі.

Крім того, відповідач проігнорував зміст наданої позивачем копії звіту про виконання договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 25 березня 2020 року № 81785, в якому містилася деталізація наданої правової допомоги за 2021 рік.

Відповідач залишив поза увагою і правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 817/815/16, щодо можливості включення до складу валових витрат фізичної особи-підприємця витрат на оплату юридичних послуг, як таких, що пов`язані з господарською діяльністю платника податків.

Більш того, відповідачем під час встановлення обставин не взято до уваги зміст обставин, встановлених судовими рішеннями у справах №№ 280/4131/20, 280/3605/20 та 335/2710/20, а саме - пов`язаність витрат на оплату правової допомоги, що надається тим самим адвокатським об`єднанням, із господарською діяльністю позивача.

Отже, позивач правомірно включила до складу своїх валових витрат за 2021 рік витрати на оплату послуг правової допомоги в розмірі 39 000,00 грн.

До того ж, Відповідач стверджує, що позивач безпідставно включила до складу валових витрат суму орендної плати та компенсацію комунальних послуг за орендоване приміщення, яке, за твердженням відповідача, не використовується у господарській діяльності з метою отримання доходу протягом 2021 року, в сумі 86 002,02 грн. (стор. 26 акту перевірки).

Свої висновки контролюючий орган мотивує тим, що в оренді у позивача в 2021 році перебувало нежитлове приміщення площею 135 кв. м (з 01.12.2021 - 221,6 кв.м), розташоване за адресою АДРЕСА_1 . З них, частину приміщення площею 18 кв. м позивач передала в користування ФОП ОСОБА_2 за двома договорами позички, від 15.08.2019 та від 01.12.2021. Тому відповідач вважає, що частина приміщення площею 18 кв. м не використовується в господарській діяльності позивача.

Водночас, під час проведення податкової перевірки, а також разом із запереченнями, позивач надавала відповідачу копію додаткової угоди від 15.08.2019 до договору № 2 позички об`єкта нерухомого майна, а також копію додаткової угоди від 01.12.2021 до договору № 1 позички об`єкта нерухомого майна. Вищевказаними додатковими угодами, договори позички були доповнені пунктами 10 наступного змісту: «10. Позичкодавець зберігає за собою право користування об`єктом позички. Протягом дії предмета договору, користування предметом позички позичкодавець та користувач здійснюють спільно, за взаємною згодою. Сторони не мають права перешкоджати одна одній у здійсненні права користування об`єктом позички». Додаткові угоди є невід`ємними частинами договорів позички.

Таким чином, у відповідності до умов договорів позички (в редакції додаткових угод до них), позивач зберігала за собою право користування усім приміщенням, в тому числі і його частиною площею 18 кв.м, яка була предметом договорів позички. Тому, частина приміщення площею 18 кв. м, на яку вказав контролюючий орган, все одно використовується в господарській діяльності позивача, а тому витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг, в тому числі щодо частини приміщення 18 кв. м, були обґрунтовано віднесені до складу валових витрат позивача, як платника податків.

Відповідач знову проігнорував правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 05.03.2019 у справі № 814/2950/16, з якого вбачається, що навіть якщо особа здала приміщення в користування іншій особі, то всі понесені орендодавцем (позичкодавцем) витрати на утримання такого приміщення (в т.ч. на оплату орендної плати та компенсацію комунальних послуг) включаються до складу валових витрат орендодавця (позичкодавця), якщо останній має зареєстрований вид діяльності за КВЕД 68.20 «Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

Як вже було вказано вище, позивач здійснює господарську діяльність в т.ч. за КВЕД 68.20 «Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

Крім того, відповідач проігнорував також зміст обставин, встановлених судовими рішеннями у справах №№ 280/4131/20, 280/3605/20 та 335/2710/20, а саме - пов`язаність витрат на оплату за оренду і компенсацію комунальних послуг щодо того ж самого нежитлового приміщення, із господарською діяльністю позивача,

З огляду на вищевикладене, позивач правомірно включила витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг в розмірі 86 002,02 грн. до складу валових витрат за 2021 рік, а доводи відповідача про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2021 рік на загальну суму 125 002,02 грн. є безпідставними.

Відповідач стверджує, що позивач безпідставно включила до складу валових витрат суму орендної плати та компенсацію комунальних послуг за орендоване приміщення, яке, за твердженням відповідача, не використовується у господарській діяльності з метою отримання доходу протягом 2022 року, в сумі 43 585,20 грн. (стор. 31 акту перевірки).

Свої висновки контролюючий орган мотивує тим, що в оренді у позивача в 2022 році перебувало нежитлове приміщення площею 221,6 кв.м, розташоване за адресою АДРЕСА_1 . З них, частину приміщення площею 18 кв. м позивач передала в користування ФОП ОСОБА_2 за договором позички від 01.12.2021. Тому відповідач вважає, що частина приміщення площею 18 кв. м не використовується в господарській діяльності позивача.

Водночас, під час проведення податкової перевірки, а також разом із запереченнями, позивач надавала відповідачу копію додаткової угоди від 01.12.2021 до договору № 1 позички об`єкта нерухомого майна, яка є невід`ємною частиною договору позички.

У відповідності до умов договору позички (в редакції додаткової угоди до нього), позивач зберігала за собою право користування усім приміщенням, в тому числі і його частиною площею 18 кв.м, яка була предметом договорів позички. Тому, частина приміщення площею 18 кв. м, на яку вказав контролюючий орган, все одно використовується в господарській діяльності позивача, а тому витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг, в тому числі щодо частини приміщення 18 кв. м, були обґрунтовано віднесені до складу валових витрат позивача, як платника податків.

Відповідачем не взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 05.03.2019 у справі № 814/2950/16, зміст якого наведено вище, та не врахував, що позивач здійснює господарську діяльність в т.ч. за КВЕД 68.20 «Надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».

Крім того, не взято до уваги також зміст обставин, встановлених судовими рішеннями у справах №№ 280/4131/20, 280/3605/20 та 335/2710/20, а саме - пов`язаність витрат на оплату за оренду і компенсацію комунальних послуг щодо того ж самого нежитлового приміщення, із господарською діяльністю позивача. З огляду на вищевикладене, позивач правомірно включила витрати на оренду нежитлового приміщення та компенсацію комунальних послуг в розмірі 43 585,20 грн. до складу валових витрат за 2022 рік.

Окрім того, Відповідач стверджує, що позивач безпідставно включила до складу валових витрат за 2022 рік суму за придбані товарно-матеріальні цінності у розмірі 106 852,60 грн., які, за твердженням відповідача, за власним бажанням можуть включатися до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, у вигляді амортизаційних відрахувань (стор. 35 акту перевірки).

Відповідач вважає безпідставним включення позивачем до складу валових витрат сум, сплачених за придбання водонагрівача вартістю 16 540,00 грн., холодильника вартістю 43 333,00 грн., маркізи вартістю 38 692,50 грн., телевізора вартістю 6 092,80 грн., столу вартістю 26 249,17 грн., вагів вартістю 2 658,33 грн. Відповідач посилається на те, що ці товарно-матеріальні цінності є основними засобами, а тому не можуть включатися до складу валових витрат, а лише у вигляді амортизаційних відрахувань.

Посилання відповідача на необхідність амортизації вказаних товарно-матеріальних цінностей замість включення їх вартості до складу валових витрат є безпідставними, з огляду на те, що Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» застосовується юридичними особами. (п.2 зазначеного Положення). Крім того, ч.1 ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що закон поширюється на юридичних осіб. Отже, посилання контролюючого органу нате, що позивач (яка є фізичною особою - підприємцем) не мала право включати вартість цих товарів до складу валових витрат, є безпідставними.

Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 14 травня 2019 року у справі № 813/2667/15, за обставинами якої, фізичною особою-підприємцем було віднесено до складу валових витрат кошти, сплачені за придбання основних засобів. Відповідач вважав, що такі кошти не можуть бути віднесені до витрат. В свою чергу, Верховний Суд констатував, що факт придбання вказаних товарів не ставиться під сумнів контролюючим органом, як не поставлено під сумнів і те, що придбані підприємцем основні засоби використовуються ним при здійсненні основного виду діяльності.

В акті перевірки відповідач не ставить під сумнів ні факт придбання перелічених вище товарно-матеріальних цінностей, ні ту обставину, що придбані позивачем товарно-матеріальні цінності використовуються позивачем при здійсненні основного виду діяльності - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Отже, з урахуванням вищевикладеної позиції Верховного Суду і фактичних обставин, позивач правомірно віднесла витрати на придбання вказаних товарно-матеріальних цінностей до складу своїх валових витрат.

До того ж, судовими рішеннями у справах №№ 280/4131/20, 280/3605/20 та 335/2710/20 було встановлено правомірність включення позивачем витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, щодо яких контролюючий орган також стверджував, що вони підлягали амортизації, до складу валових витрат. Таким чином, доводи відповідача про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за 2022 рік на загальну суму 150 437,80 грн. є безпідставними.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч.2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті спірних рішень дотримано не було.

В даному випадку, податковим органом ґрунтовних недоліків щодо наданих позивачем документів не встановлено та не зазначено у відповідних рішеннях.

Окрім того, у протоколі, так і в оспорюваній постанові стверджується, що «Дані порушення відображені в акті перевірки від 06.11.2023», хоча акт перевірки в дійсності складено іншою датою, а саме 30.10.2023, а протокол та постанова не містять роз`яснення, у чому конкретно полягають вчинені ОСОБА_1 порушення, які інкримінуються, а посилання на норми Податкового кодексу України не розкривають суті конкретного порушення, яке ставиться їй у провину, чим порушується її право на захист.

До того ж, викладені в акті перевірки обставини, є відображенням дій працівників контролюючого органу з виконання податкового контролю та їх результатів, але самі собою такі висновки не породжують правових наслідків для платника податків. Акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень. У Постановах Верховного Суд від 20.11.2018 у справі № 9901/633/18, від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 03.04.2018 у справі №9901/152/18, від 30.05.2018 у справі N9901/497/18, від 20.03.2019 по справі №810/5854/14, від 10.09.2013 у справі №21-237а13, від 27.03.2018 у справі №813/2524/17, від 10.05.2018 у справі № 811/119/13-а, від 09.08.2018 у справі № 826/5302/14 суд зробив правовий висновок: акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспектора щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність. Податковий орган не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб`єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов`язань, що приймаються на підставі такого акта, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень. Проте, оцінка акта перевірки, в тому числі викладених у ньому висновків перевірки, надається у разі оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту, контролюючим органом вищого рівня (у разі оскарження в адміністративному порядку) або судом.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, внаслідок чого дана постанова підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною, то вона задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, КАС України, встановлено вичерпний перелік рішень суду, які він уповноважений постановити за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що унеможливлює задоволення позову в частині визнання постанови якою ФОП ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправною, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, а саме судового збору в розмірі 605,60 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн. який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Запорізькій області.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 241-246, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити частково.

Скасувати постанову Головного управління ДПС у Запорізькій області про накладання адміністративного стягнення № 1174 від 11 грудня 2023 року, якою було притягнуто фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладання штрафу в сумі 136,00 (сто тридцять шість) гривень за ч. 1 ст. 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про притягнення фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області всі судові витрати, в тому числі витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду складено та підписано 31.01.2024 року.

Суддя: Ю.В.Апаллонова