Справа № 559/3411/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 559/3411/23 пров. № А/857/23441/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т. І.,

за участі секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року ( головуючий суддя Ралець Р.В., 11:10 год., м. Дубно ) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Рівненській області, інспектора 1 батальйону 6 роти УПП в Рівненській області ДПП рядового поліції Кималка Назара Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Рівненській області, інспектора 1 батальйону 6 роти УПП в Рівненській області ДПП рядового поліції Кималка Назара Васильовича, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ №7764542 від 18.09.2023.

Обґрунтовує позов відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки Правил дорожнього руху не порушував. Зазначає, що його вина у вчиненні правопорушення не підтверджена наявними у справі доказами, а постанова не відповідає фактичним обставинам справи.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт покликається на те, що судом першої інстанції не враховано його пояснень і не допитано свідка події про те, що у момент, коли його ТЗ завершував проїзд пішохідного переходу, один із пішоходів, що рухався по тротуару вздовж дороги, раптово змінив напрямок руху та розпочав перетинання дороги на цьому пішохідному переході. Зазначає, що в момент коли пішохід здійснив перший крок на пішохідний перехід, його ТЗ вже завершував проїзд нерегульованого пішохідного переходу, відтак повна зупинка його ТЗ призвела б лише до блокування задньою частиною автомобіля нерегульованого пішохідного переходу та створення відповідної перешкоди для пішохода, що б могло б призвести до вчинення порушення пп. г) п. 15.9. ПДР України (заборони зупинки на пішохідному переході). Також зазначає, що підтвердити дані пояснення може свідок - ОСОБА_2 , який будучи пасажиром на передньому пасажирському сидінні, спостерігав дорожню обстановку під час керування позивачем ТЗ.

Відповідачі письмового відзив на апеляційну скаргу не подали.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач та його представник адвокат Шевчук В.С. підтримали апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про його дату, час та місце.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази, які є у справі, зокрема, запис з реєстратора службового транспортного засобу, матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і визнається сторонами, постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7764542 від 18.09.2023, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно цієї постанови 14.09.2023 о 12 год. 34 хв. в м. Дубно по вул. Сурмичі, 30 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HYUNDAI KONA, номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів та порушив вимоги п. 18.1 ПДР України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем вимог п. 18.1 ПДР України підтверджується постановою та доданими до неї і наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, відеозаписом з реєстратора службового транспортного засобу, а тому відповідачем доведені обставини, які свідчать, що в діях позивача є склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, за яке законом встановлено адміністративну відповідальність.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками і вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 18.1. ПДР України водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апеляційний суд зауважує, що до постанови серії ЕАТ №7764542 від 18.09.2023 приєднаний в якості додатку відеозапис з реєстратора службового транспортного засобу, який знаходиться в матеріалах справи, і досліджений судом першої інстанції.

З відеозапису вбачається, що 14.09.2023 о 12 год. 34 хв. транспортний засіб HYUNDAI KONA, номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому вже перебував пішохід, не зменшив швидкість та не зупинився.

Про здійснення відеофіксування правопорушення зазначено в оскаржуваній постанові, відеозапис з реєстратора приєднаний до постанови як додаток, а тому такий доказ апеляційним судом визнається належним, допустимим та достовірним.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про доведеність факту вчинення позивачем порушення вимог п. 18.1 ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, є обгрунтованими.

На спростування цих обставин апелянтом зазначено, що судом першої інстанції неправильно оцінено відеозапис з реєстратора службового транспортного засобу і не допитано свідка події.

Колегія суддів, переглянувши в судовому засіданні запис з відеореєстратора, встановила правильність оцінки такого доказу судом першої інстанції.

Апеляційний суд не приймає до уваги покликання апелянта на такий доказ, як показання свідка, оскільки вказана позивачем особа ОСОБА_2 не зазначена у оскаржуваній постанові як свідок, не надавала пояснень як свідок під час розгляду справи про притягнення позивача до відповідальності і не допитувалась як свідок судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно приписів статті 139 КАС України не підлягають відшкодуванню в користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.272, ст.286, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07 листопада 2023 року у справі № 559/3411/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 31 січня 2024 року