Справа № 120/12289/23
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 лютого 2024 р. Справа № 120/12289/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Жмеринської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані бездіяльністю відповідача, яка полягає у не внесенні змін до Індивідуальної програми реабілітації позивача щодо його потреби в зубному протезуванні.

Ухвалою від 15.08.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, хоча копія ухвали від 15.08.2023 отримана ним 19.09.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладене, на думку суду, наявні підстави для вирішення даної справи за наявними у ній матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії ДОН-07 №089240.

16.03.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення до його Індивідуальної програми реабілітації змін щодо потреби у зубному протезуванні відповідно до Плану медичної реабілітації, виданого Лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства "Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги".

Листом №39 від 21.03.2023 відповідач повідомив позивача про те, що 05.09.2022 йому було видано Індивідуальну програму реабілітації №1709 терміном до 05.09.2024. Також зазначив, що надані позивачем документи для видачі нової Індивідуальної програми реабілітації надають право на внесення змін в наявну Індивідуальну програму реабілітації за наявності показів для їх внесення. При цьому, відповідач зазначив, що покази для внесення коригування в програму реабілітації відсутні. Відповідач також повідомив, що 22.02.2023 в Індивідуальну програму реабілітації позивача внесені зміни згідно плану реабілітації.

Разом із тим, вважаючи, що відповідачем допущено бездіяльність, яка виразилась у не внесенні змін до Індивідуальної програми реабілітації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Так, статтею 49 Конституції України визначено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» від 21.03.1991 року №875-XII (Закон № 875-XII) особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 2 Закону №875-ХІІ визначено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.

Згідно зі ст. 4 Закону №875-ХІІ діяльність держави щодо осіб з інвалідністю виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає у: виявленні, усуненні перепон і бар`єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, у тому числі стосовно доступу до об`єктів громадського та цивільного призначення, благоустрою, транспортної інфраструктури, дорожнього сервісу (далі - об`єкти фізичного оточення), транспорту, інформації та зв`язку, а також з урахуванням індивідуальних можливостей, здібностей та інтересів - до освіти, праці, культури, фізичної культури і спорту; охороні здоров`я; соціальному захисті; забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації осіб з інвалідністю; наданні пристосованого житла; сприянні громадській діяльності.

Соціальний захист осіб з інвалідністю є складовою діяльності держави щодо забезпечення прав і можливостей осіб з інвалідністю нарівні з іншими громадянами та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, здійсненні реабілітаційних заходів, встановленні опіки (піклування) або забезпеченні стороннього догляду.

Статтею 5 Закону №875-ХІІ визначено, що порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності особи з інвалідністю. Види і обсяги необхідного соціального захисту особи з інвалідністю надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями.

Положення про індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 №757 та визначає механізм виконання та фінансування індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (Положення №757).

Відповідно до п. 2 Положення №757 індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю (індивідуальна програма) - комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей особи з інвалідністю та дитини з інвалідністю.

Згідно з п. 3 Положення №757 індивідуальна програма розробляється на підставі Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 №1686 (1686-2006-п) (Офіційний вісник України, 2006 р., № 50, ст. 3311).

Відповідно до п.8 Положення №757 індивідуальна програма розробляється за участю особи з інвалідністю чи законного представника дитини з інвалідністю фахівцями МСЕК або ЛКК із залученням в межах компетенції спеціалістів закладів охорони здоров`я, органів соціального захисту, державної служби зайнятості, органів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального захисту інвалідів та інших органів, які провадять діяльність у сфері реабілітації осіб з інвалідністю.

Згідно з п. 9 Положення №757 порядок складання індивідуальної програми затверджується МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики, МОН, Мінсім`ямолодьспортом.

Згідно з п. 12, п. 14 цього Положення у разі потреби в оперативному коригуванні індивідуальної програми фахівці реабілітаційних установ можуть змінювати обсяг, строк та черговість проведення реабілітаційних заходів. МСЕК або ЛКК під час чергового огляду інваліда чи дитини-інваліда за зверненням реабілітаційної установи або у порядку нагляду за виконанням індивідуальної програми, але не рідше ніж один раз на два роки, переглядає реабілітаційні заходи, передбачені індивідуальною програмою.

Медико-соціальна реабілітація хворих, інвалідів та людей похилого віку - це процес відновлення або підтримки максимально можливого рівня фізичного, психологічного та соціального статусу у даної категорії осіб (враховуючи і дітей), які втратили будь-які функції внаслідок хронічного або вродженого захворювання, оперативного втручання або травми, за допомогою координовано проведених заходів державного медичного, психологічного, соціального, педагогічного, професійного, економічного та законодавчого характеру настільки, щоб вони могли уникнути інвалідності або матинайменший ступінь втрати працездатності, пристосуватися до нових умов життя та бути інтегрованими в суспільство з досягненням соціальної та економічної незалежності та дійсного рівноправ`я при порівнянні з практично здоровими людьми.

В той же час, механізм складання форм індивідуальної програми реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів (далі - ІПР), заповнення ІПР, унесення до неї змін і результатів про виконання реабілітаційних заходів, а також підбиття підсумків виконання ІПР, визначено Порядком складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2007 року №623 (далі - Порядок №623).

Пунктом 1.1 Розділу 1 Порядку №623 передбачено, що заповнення ІПР та підбиття підсумків про її виконання здійснюється медико-соціальними експертними комісіями (далі - МСЕК), лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (далі - ЛКК).

У разі потреби до складання окремих розділів ІПР залучаються спеціалісти закладів охорони здоров`я, органів праці та соціального захисту населення, освіти, державної служби зайнятості, цільових страхових фондів та інших органів, що здійснюють заходи з реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів. Залучення таких спеціалістів до складання ІПР відбувається шляхом безпосередньої їх участі в роботі (засіданнях) МСЕК, ЛКК.

У разі потреби, для складання або корегування ІПР, інваліда можуть направити до обласної, центральної міської, Кримської республіканської МСЕК, Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності, Українського державного науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів, обласної (міської) ЛКК, науково-дослідних інститутів педіатричного профілю. Термін складання ІПР не повинен перевищувати одного місяця з дня звернення інваліда до МСЕК.

Унесення змін до ІПР здійснюється МСЕК, ЛКК та, у разі потреби, її оперативного коригування і в межах повноважень - реабілітаційними комісіями реабілітаційних установ.

Пунктом 2.7.1. Порядку № 623 визначено, що Розділ 1 "Медична реабілітація" заповнюється відповідно до потреби інваліда (дитини-інваліда) в заходах медичної реабілітації. Указуються характер медичних заходів, їх кількість, обсяг, методи та строки виконання, при необхідності із залученням до формування цього розділу в разі потреби спеціалістів закладів охорони здоров`я.

Таким чином, аналіз вказаних норм Положення №757 та Порядку №623 свідчить, що при складанні ІПР, в тому числі, і при визначенні для інваліда реабілітаційних заходів та способу їх реалізації, МСЕК не проводять власних досліджень, а лише проводять огляд особи та вивчають медичні документи, які складені лікувальним закладом, що направив особу на експертизу, при цьому можуть бути залучені спеціалісти закладів охорони здоров`я, органів праці та соціального захисту населення, освіти, державної служби зайнятості, цільових страхових фондів та інших органів, які здійснюють заходи з реабілітації інвалідів, а також враховано побажання особи і інвалідністю.

В даному ж випаду, як слідує із матеріалів справи, 05.09.2022 позивачу було видано Індивідуальну програму реабілітації №1709.

Як видно із Індивідуальної програми реабілітації №1709, програма реабілітації складена повторно. При цьому, в пункті 11 "Клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10" зазначено "М21.4 Інші захворювання, змішана плоскоступість".

В подальшому, Лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства "Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги" складено План медичної реабілітації стосовно позивача.

Як видно із даного Плану медичної реабілітації, в ньому зазначено, що позивач потребує такого виду медичної реабілітації, як зубне протезування.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про внесення до його Індивідуальної програми реабілітації змін щодо потреби у зубному протезуванні відповідно до даного Плану медичної реабілітації, виданого Лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства "Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги".

Втім, за наслідком розгляду такої заяви відповідач повідомив, що Індивідуальна програма реабілітації є дійсною, а покази для внесення до неї коригування відсутні.

В той же час, відповідач також повідомив, що на підставі Плану медичної реабілітації, 22.02.2023 внесено зміни до Індивідуальної програми реабілітації позивача.

Як видно з Індивідуальної програми реабілітації позивача із внесеними змінами, в пункті 11 "Клініко-функціональний діагноз та код за МКХ-10" зазначено "К51.8 Захворювання внутрішніх органів, хронічний неспецифічний виразковий коліт".

При цьому, не дивлячись на те, що в Плані медичної реабілітації, який виданий Лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства "Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги", вказано про потребу позивача такого виду медичної реабілітації, як зубне протезування, відповідних змін до Індивідуальної програми реабілітації внесено не було.

Суд звертає увагу на те, що Переліком послуг, що надаються особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю з порушенням внутрішніх органів, який є Додатком 5 до Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю, затвердженої постановою КМ України від 08.12.2006 №1686, передбачено для осіб з інвалідністю вікової категорія старше пенсійного віку, можливість забезпечення виробами медичного призначення для лікування в стаціонарних умовах, зокрема протезами зубів.

Втім, не дивлячись на відображену в Плані медичної реабілітації позивача його потребу в зубному протезуванні, відповідач фактично відмовив у внесенні відповідних змін до Індивідуальної програми реабілітації без обґрунтування причин такої відмови, зіславшись лише на відсутність показів для внесення коригування.

Поряд із цим, суд наголошує, що аналіз норм Положення №757 та Порядку №623 свідчить, що при складанні ІПР, в тому числі, і при визначенні для інваліда реабілітаційних заходів та способу їх реалізації, МСЕК не проводять власних досліджень, а лише проводять огляд особи та вивчають медичні документи, які складені лікувальним закладом.

Окрім того, як уже було зазначено вище, що у разі потреби для складання або корегування ІПР, інваліда можуть направити до обласної, центральної міської, Кримської республіканської МСЕК, Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності, Українського державного науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів, обласної (міської) ЛКК, науково-дослідних інститутів педіатричного профілю (пунктом 1.1 Розділу 1 Порядку №623).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу у внесенні змін до його Індивідуальної програми реабілітації.

Крім того, суд також бере до уваги те, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову (ч. 4 ст. 159 КАС України).

Суд також враховує, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо невнесення змін до його Індивідуальної програми реабілітації, проте, як уже було встановлено вище, листом від 21.03.2023 відповідач фактично відмовив у внесенні таких змін, посилаючись на відсутність для цього показів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у внесенні змін до Індивідуальної програми реабілітації позивача щодо його потреби в зубному протезуванні.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Жмеринської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії переглянути індивідуальну програму реабілітації інваліда №1709 в частині можливості визначення позивачу таких реабілітаційних заходів як зубне протезування та прийняти щодо цього відповідне рішення із урахуванням висновків суду.

Отже, в цій частині заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до задоволення частково у спосіб, визначений судом.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Жмеринської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії щодо відмови у внесенні змін до індивідуальної програму реабілітації ОСОБА_1 №1709 від 05.09.2022.

Зобов`язати Жмеринську міжрайонну медико-соціальну експертну комісію переглянути індивідуальну програму реабілітації ОСОБА_1 №1709 від 05.09.2022, в частині можливості визначення йому таких реабілітаційних заходів як зубне протезування та прийняти щодо цього відповідне рішення із урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти вимог позову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Жмеринська міжрайонна медико-соціальна експертна комісія (вул. Січових Стрільців, 44, м. Жмеринка, Вінницька область, )

Повний текст рішення складено 01.02.2024.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна