Справа № 420/30933/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Херсонський слідчий ізолятор про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної установи Херсонський слідчий ізолятор, в якій просить визнати протиправними дії щодо відмови в здійсненні компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати та зобов`язати здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середнього заробітку у розмірі 31544,26 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 14.01.2019 року він проходив службу у ДУ «Херсонський слідчий ізолятор». З 22.05.2021 року позивач призваний на строкову військову службу до лав ЗСУ. Наказом ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» позивача увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з призовом на строкову військову службу та тимчасово призупинено нарахування грошового забезпечення. З моменту призову на військову службу позивачеві не нараховувався та не виплачувався середній заробіток. У судовому порядку відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток з дати увільнення. У примусовому порядку рішення суду виконано 04.07.2023 року. Позивач вважає, що у зв`язку із порушенням строків виплати середнього заробітку він має право на компенсацію втрати частини доходів.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що оскільки затримка виплати середнього заробітку сталась через обставини непереборної сили, а саме повномасштабного вторгнення військ рф на територію України, окупацію міста Херсона, а також простій установи та увільнення персоналу, на підставі ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». У задоволенні позову просили відмовити.

Судом встановлені такі обставини по справі.

14.01.2019 р. позивача прийнято на службу в Державну кримінально-виконавчу службу України.

Відповідно до наказу Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 04.07.2019 р. № 46/ОС позивача призначено по переміщенню з Державної установи "Білозерська виправна колонія (№ 105)" з 05.07.2019 р. на посаду молодшого інспектора 2 категорії відділу режиму і охорони.

Наказом Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 31.10.2019 р. № 97О/С позивача з 01.11.2019 р. призначено на посаду молодшого інспектора ІІ категорії відділу охорони.

Згідно з наказом Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 20.05.2021 р. № 65/ОС позивача увільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з призовом на строкову військову службу та тимчасово призупинено нарахування грошового забезпечення на період проходження військової служби за призовом, але не довше ніж на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення з військової служби.

З 22.05.2021 р. позивач проходить строкову військову службу у 26 окремій бригаді Державної спеціальної служби транспорту.

Рішенням Херсонського ОАС від 01.12.2021 року по справі № 540/5414/21, яке набрало законної сили 27.04.2022 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" про визнання протиправним та скасування наказу в частині, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 20.05.2021 р. № 65/ОС в частині тимчасового призупинення нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення на період проходження військової служби за призовом, але не довше ніж на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення з військової служби.

Зобов`язано Державну установу "Херсонський слідчий ізолятор" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) з дати увільнення від роботи з 22 травня 2021 року, відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України.

В ході розгляду справи № 540/5414/21 встановлено неправомірність тимчасового призупинення нарахування позивачу грошового забезпечення на період проходження військової служби за призовом, але не довше ніж на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичного звільнення з військової служби на підставі наказу Державної установи "Херсонський слідчий ізолятор" від 20.05.2021 р. № 65/ОС.

04.07.2023 року відповідач виконав рішення суду та виплатив позивачеві 109126,11 грн грошового забезпечення.

У виплаті компенсації втрати частини доходу позивачеві листом відмовлено із посиланням на обставини, які стали наслідками повномасштабного вторгнення військ рф на територію України.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

У цих спірних правовідносинах встановлено несвоєчасну виплату середнього грошового забезпечення, що є підставою для нарахування компенсації втрати частини доходів.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Так, середнє грошове забезпечення за період з 22.05.2021 року виплачено позивачеві 04.07.2023 року, тобто із затримкою.

Компенсація втрати частини доходів не виплачувалась.

Таким чином позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів за затримку виплати середнього грошового забезпечення з 22.05.2021 року по день фактичної виплати 04.07.2023 року.

Аналогічний правовий висновок щодо права на компенсацію втрати частини доходів викладений Верховний Судом у Постанові №240/6583/20 від 29.04.2021 року.

Суд відхиляє посилання відповідача на звільнення роботодавця від відповідальності у вигляді обов`язку нарахування компенсації втрати частини доходів, які були виплачені несвоєчасно, у зв`язку із тим, що така виплата нездійснена через події, які є непереборними та пов`язані із воєнним станом.

Суд зазначає, що факт несвоєчасного розрахунку із позивачем встановлений у судовому порядку ще до запровадження воєнного стану та настання тих непереборних обставин на які посилається у своїх запереченнях відповідач.

Крім того, варто зауважити, що обов`язок у відповідача щодо розрахунку із позивачем не виник у зв`язку із ухваленням судового рішення, цей обов`язок існував з дати увільнення позивача зі служби, але у зв`язку із протиправними діями відповідача, позивач був змушений звертатися до суду та відновлювати таке право.

Суд враховує, що під час окупації міста Херсона ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» не міг функціонувати як державна установа та здійснювати свій основний вид діяльності, однак, вказане жодним чином не впливає на діяльність цієї установи як роботодавця в частині проведення відповідних розрахунків та інших кадрових питань, оскільки такі функції не пов`язані із місцезнаходженням самої установи та провадяться уповноваженими особами дистанційно.

Вищенаведене свідчить про відсутність обставин, які б вказували на неможливість проведення вчасного розрахунку із позивачем, тож підстави для застосування положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відсутні.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов`язання здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати середнього заробітку підлягають задоволенню.

Що ж стосується суми компенсації, яку у вимогах зазначає позивач, то суд вважає таку вимогу передчасною, оскільки проведення розрахунку суми компенсації віднесено до компетенції роботодавця, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судовий збір розподілу не підлягає, оскільки позивач звільнений судом від його сплати.

Керуючись ст. 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за несвоєчасну виплату середнього грошового забезпечення з 22.05.2021 року до 04.07.2023 року.

Зобов`язати Державну установу «Херсонський слідчий ізолятор» () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасну виплату середнього грошового забезпечення з 22.05.2021 року до 04.07.2023 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов