Справа № 380/29637/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

25 січня 2024 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Раєнко О.В., розглянувши в судовому засіданні заяву позивача про забезпечення позову у справі №380/29637/23

за позовом ОСОБА_1 , представник Василечко Н.В.
до проГоловного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, представник Пержола А.В. визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за

позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, в якому позивач просить:

- Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства.

- Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути заяву Позивача від 1 листопада 2023 року та прийняти декларацію про відмову Позивача від громадянства російської федерації.

Позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, у якій просить:

- Заборонити Головному управлінню Державної міграційної служби України у Львівській області приймати рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України Позивачем від 26 січня 2022 року;

- Заборонити Головному управлінню Державної міграційної служби України у Львівській області, іншим посадовим особам територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону, органів Служби Безпеки України, приймати рішення про примусове повернення ОСОБА_1 з України.

Позивач зазначає, що згідно із рішенням ГУ ДМС у Львівській області від 26.01.2022 він набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство». З огляду на несвоєчасне повідомлення позивача відповідачем про прийняття рішення про набуття громадянства - а саме 24 лютого 2022 року, та перешкоди, що склалися внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації із зазначеного дня, позивач зміг лише 12.04.2022 оформити тимчасове посвідчення громадянина України НОМЕР_1 .

1 листопада 2023 року позивач, не маючи можливості використати жодної іншої із законодавчих процедур виходу з іноземного громадянства та не отримавши належних пояснень з боку відповідача з цього приводу, подав декларацію про відмову від іноземного громадянства російської федерації до відповідача в порядку передбаченому чинним законодавством.

15 листопада 2023 року позивач на електронну адресу отримав лист відповідача, де вказано, що подана «декларація підлягає поверненню» без належних пояснень та вмотивованої відмови, що є порушенням обов`язків органів виконавчої влади, що покладає на них чинне законодавство України.

26 січня 2024 року спливає дворічний строк дії отриманого позивачем тимчасового посвідчення, яке було видано на підставі рішення про набуття громадянства України Відповідачем від 26 січня 2022 року.

Оскільки відповідач не прийняв Декларацію, а відтак не дав змоги позивачу скористатися єдиним можливим станом на зараз способом припинення іноземного громадянства, 27 січня 2024 року позивач може втратити громадянство України, а разом з тим і легальне перебування на території України, відповідно до механізму, передбаченого чинним законодавством, зокрема Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Наказом Міністерства внутрішніх справ, адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України №353/271/150 від 23 квітня 2012 року «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства». Зазначений механізм дає право відповідачу прийняти рішення про скасування набуття громадянства України, яке було раніше ним прийнято, а також Відповідачу, посадовим особам територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону, органів Служби Безпеки України, прийняти рішення про примусове виселення з огляду на відсутність легальних підстав перебування.

Позивач має істотну загрозу втратити українське громадянство ще до моменту розгляду справи по суті. Фактично, в разі втрати позивачем громадянства України зникне й сам предмет позову, оскільки згідно з чинним законодавством, відповідач не може прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства в особи, яка не є громадянином України.

Такі дії відповідача позбавлять позивача можливості скористатись своїм правом судового оскарження дій відповідача, оскільки навіть в разі задоволення позовних вимог, виконати відповідне рішення суду буде неможливо.

В разі втрати українського громадянства позивач вважатиметься громадянином російської федерації, яка визнана державою-терористом, а її політичний режим - нацистським, згідно із Законом України «Про заборону пропаганди російського нацистського тоталітарного режиму, збройної агресії російської федерації як держави-терориста проти України, символіки воєнного вторгнення російського нацистського тоталітарного режиму в Україну».

Загальновідомо, що до громадян російської федерації в Україні зберігається завідомо насторожливе ставлення як з боку населення України, так і з боку органів державної влади. Відтак, залишаючись жити в Україні в статусі громадянина російської федерації є непростим завданням як моральним - з огляду на погляди і цінності позивача, так і практичним - враховуючи волонтерську діяльність позивача, він може опинитися в становищі, де наполегливість його сприяння та допомогу із матеріального забезпечення Збройних Сил України можуть ставити під сумнів. Враховуючи те, що позивач веде підприємницьку діяльність, втрата українського громадянства може негативно вплинути на його репутацію як надійного контрагента. Неможливість укласти договір з потенційними клієнтами, блокування рахунків - це лише поверхневі наслідки того, що може призвести за собою втрата українського громадянства, а відтак і підстави на легальне перебування в Україні. Фатальними наслідками можуть стати рішення про примусове повернення, що можуть прийняти зазначені вище органи, а згодом і видворення позивача за межі України до російської федерації або третьої країни, яке може винести суд на підставі позову зазначених вище органів. Таке рішення може негативно вплинути на життя та здоров`я позивача з огляду на його радикальну проукраїнську позицію. Позивач, будучи зразковим сім`янином, підприємцем та волонтером, може бути позбавлений можливості перебувати на території України разом зі своєю дружиною та дочкою, забезпечувати їхній добробут та сплачувати за навчання дитини у закладах освіти, а також ефективно допомагати українській армії у боротьбі з російськими загарбниками.

Невжиття заходів забезпечення позову про які просить позивач унеможливить виконання рішення суду та поновлення порушених його прав та інтересів.

Відповідач заперечив проти вжиття заходів забезпечення позову з підстав, що умови та порядок набуття громадянства України регламентуються Законом України «Про громадянство України» (далі Закон) та Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

Також, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Із заяви про забезпечення позову слідує, що заявник просить заборонити Головному управлінню Державної міграційної служби України у Львівській області вчиняти дії щодо скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України, які можуть бути вчинені відповідачем у майбутньому.

Відповідач зазначає, що спір по суті виник у зв`язку з необхідністю на думку позивача встановлення правомірності дій Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у прийнятті декларації позивача про відмову від громадянства російської федерації при вирішенні питання про оформлення набуття позивачем громадянства України.

Водночас належного обґрунтування на користь наявності обставин, що свідчать про можливе вчинення відповідачем дій щодо скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України по змісту заяви про забезпечення позову представником позивача не наведено.

Також до заяви про забезпечення позову заявником не надано доказів доцільності вжиття заявлених заходів з урахуванням спірних правовідносин, що виникли між сторонами.

Крім того, з метою законодавчого закріплення можливості реалізації прав іноземців та осіб без громадянства, які захищають територіальну цілісність України, та членів їх сімей на отримання посвідок на тимчасове проживання, дозволів на імміграцію або набуття громадянства України, 07.08.2023 за № 9585 у Верховній Раді України зареєстровано проект Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» розроблений Міністерством внутрішніх справ України спільно з Державною міграційною службою України на виконання доручення Прем`єр-міністра України Дениса Шмигаля від 26 квітня 2023 року № 12492/1/1-23 (до листа Президента України від 21 квітня 2023 року № 01-01/466), а також резолюції Віце-прем`єр-міністра з питань європейської та євроатлантичної інтеграції України Ольги Стефанішиної від 14 квітня 2023 року № 2450/6/1-2, яким врегульовується питання пролонгації виконання зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації на період дії в Україні воєнного стану для того, щоб після скасування або припинення воєнного стану такі громадяни змогли виконати взяте зобов`язання про припинення громадянства Російської Федерації.

Оскільки, питання припинення іноземного громадянства та процедура припинення іноземного громадянства належать до виключної компетенції уповноважених органів іноземної держави та регулюються відповідними нормативно-правовими актами іноземної держави, а отже, вплинути на ситуацію щодо припинення іноземного громадянства особами, які набули громадянство України, уповноважені органи України не мають правових підстав.

Законопроектом передбачено, що громадяни російської федерації та громадяни Республіки Білорусь, які в період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону України «Про громадянство України» і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані будуть подати документ про припинення іноземного громадянства протягом року з дня припинення чи скасування воєнного стану, якщо строк виконання такого зобов`язання вже сплив.

Представник позивача в судовому засіданні заяву про вжиття заходів забезпечення позову підтримала просила задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заяви про вжиття заходів забезпечення позову заперечив, просив відмовити, додатково заперечив будь-які наміри відповідача приймати рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України позивачем від 26 січня 2022 року, а також приймати рішення про примусове повернення ОСОБА_1 з України.

При постановленні ухвали суд виходить з наступного:

Згідно із ст. 150 КАС України:

1. Суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

2. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

3. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

4. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно із ст. 151 КАС України:

1. Позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

2. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

3. Не допускається забезпечення позову шляхом:

1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії;

2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та щодо здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, встановлення заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, його посадовим особам при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку, а також іншим особам під час реалізації Фондом гарантування вкладів фізичних осіб майна банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, та банку, що ліквідується відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків;

4) зупинення рішень Національного банку України, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій;

5) зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення;

6) зупинення рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, щодо встановлення державних регульованих цін (тарифів) на ринку електричної енергії та природного газу, затвердження методик (порядків) їх встановлення (формування, розрахунку);

7) зупинення рішення Конкурсної комісії з добору кандидатів на посади членів Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановлення заборони Кабінету Міністрів України призначати на посаду члена (членів) Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг";

8) зупинення дії індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Міністерства фінансів України, його посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з такого індивідуального акта;

9) зупинення дії індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку, а також встановлення для Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, її посадових та службових осіб заборони або обов`язку вчиняти певні дії, обов`язку утримуватися від вчинення певних дій, що випливають з такого індивідуального акта;

10) зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

4. Заходи забезпечення позову, які застосовує суд, не можуть зупиняти, унеможливлювати або в інший спосіб порушувати безперервність процесу призначення, підготовки і проведення виборів, всеукраїнського референдуму.

5. Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

6. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Згідно із 154 КАС України:

1. Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

2. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

3. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

4. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

5. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

6. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

7. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу або подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

8. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

9. Оскарження ухвали про скасування забезпечення позову або про заміну одного заходу забезпечення позову іншим зупиняє виконання цієї ухвали.

Суд відзначає, що забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Враховуючи предмет позову та заходи забезпечення позову про які просить позивач, суд зазначає, що не допускається забезпечення позову шляхом заборонити відповідачу приймати рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України позивачем від 26 січня 2022 року та приймати рішення про примусове повернення ОСОБА_1 з України, оскільки такі не є предметом оскарження в даній адміністративній справі, відтак не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім цього, представник відповідача в судовому засіданні заперечив наміри відповідача щодо вчинення таких дій.

Враховуючи принцип співмірності та співвідношення прав які просить захистити позивач суд вважає, що невжиття таких заходів не може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

За таких обставин заява позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 150-154, 243, 248 КАС України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову по справі № 380/29637/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Згідно ч. 8 ст. 154 КАС України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвалу складено в повному обсязі 30.01.2024.

Суддя Гавдик З.В.