Справа № 240/26523/23
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/26523/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Панкеєвої В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та скасування наказу,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить визнати дії протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №490 від 05.05.2023 "Про результати проведення службового розслідування", яким майора медичної служби ОСОБА_2 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани, до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі, на загальну суму 215441,38 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 "Про результати проведення службового розслідування" №490 від 05.05.2023 його безпідставно притягнуто до дисциплінарної і матеріальної відповідальності. Вважає, що проведеним розслідуванням не встановлено ні вину, ні причинно-наслідковий зв`язок між заподіяною шкодою та ним, а наказ винесений за результатами службового розслідування прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто неогрунтовано, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 02.10.2023 поновлено пропущений строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У період із 16.10.2023 по 20.10.2023 головуюча суддя перебувала на підготовці суддів для підтримання кваліфікації, із 21.10.2023 по 30.10.2023 та із 01.01.2024 по 05.01.2024 - у відпустці.

Відповідач у строк, визначений ч.5 ст.162, ч.1 ст.261 КАС України та встановлений ухвалою суду від 02.10.2023 відзив на адміністративний позов не надіслав.

Положеннями статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Відповідачем клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву подано не було.

Частиною 6 статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 4 статті 159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходить військову службу в Збройних Силах України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №161 від 14.08.2022 майор медичної ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_3 , призначений наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по собовому складу) №1017 від 01.08.2022 на посаду начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , 14.08.2022 посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) "Про скасування наказу про призначення службового розслідування та про призначення службового розслідування" №967 від 21.03.2023, наказ №2039 від 18.02.2022 скасовано як нереалізований та призначено службове розслідування за фактом надмірно нарахованих та виплачених коштів (грошового забезпечення) військовослужбовцям, які самовільно залишили частину, внаслідок чого виникають збитки державі в сумі 880291,45 грн, згідно рапорту №14011 від 17.12.2022, в термін з 21 березня до 20 квітня 2023 року.

За результатами проведеного службового розслідування складено акт про проведення службового розслідування від 19.04.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом надмірно нарахованих та виплачених коштів від 05.05.2023 №490, зокрема начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_1 за порушення військової дисципліні, вимог, статті 11 Закону України "Про статут Внутрішньої служби Збройних Сил України" (бути дисциплінованим, додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути пильним), статті 4 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків), статті 87 Закону України "Про статут Внутрішньої служби Збройних Сил України" невиконання або неналежне виконання службових обов`язків, у відповідності до статей 45, 48 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" притягнуто до дисциплінарної відповідальності "сувора догана".

Також, занесено до книги обліку грошових стягнень та нарахуваннь, грошові стягнення за надмірно виплачені кошти, що призвели до збитків державі, з винної особи, начальника медичної служби військовї частини НОМЕР_1 , майора медичної служби ОСОБА_1 в сумі 215441,38 грн, вказано, що утримання грошового забезпечення проводити щомісячно в розмірі 20 відсотків від його грошового забезпечення до повної сплати коштів.

Позивач вважаючи притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальностей протиправним, звернувся до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.99 № 551-XIV.

Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

При цьому, Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом внутрішньої служби ЗСУ керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Статтями 1-2 Статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Частина 4 Статуту зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Дія обох Статутів поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч.2 ст.3 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення (ч.1 ст.5 Дисциплінарного Статуту).

Частиною 3 статті 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни (ч.5 ст.5 Статуту).

Пунктом 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

- свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

- бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

- беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

- постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

- знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

- дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

- поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

- бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

- вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

- додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ).

Відповідно до ст. ст. 45, 48 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Статтею 48 Дисциплінарного статут передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно з ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст.84 Дисциплінарного статуту).

У той час, статтею ст.85 Дисциплінарного статуту передбачено службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 86 Дисциплінарного статуту передбачено, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин (ст.87 Дисциплінарного статуту).

Посадові обов`язки начальника медичної служби передбачені вимогами Статуту внутрішньої служби ЗСУ (п.87-81-1).

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що під час застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, а притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності є можливим за умови заподіяння ним прямої дійсної шкоди. При цьому поведінка військовослужбовця має бути протиправною та перебувати у причинному зв`язку з настанням шкоди. Також необхідно встановити вину особи у заподіянні шкоди, яка за формою може бути умисною або вчинення діяння з необережності.

Як свідчать матеріали справи спірні відносини виникли з приводу накладення на позивача дисциплінарної та матеріальної відповідальностей за неналежне виконання ним службових обов`язків, як наслідок завдання шкоди державі у вигляді переплати грошового забезпечення військовослужбовцям: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які вибули на лікування або на проходження медичного огляду поза межі військової частини за направленням позивача, однак не прибули до місця лікування.

Таким чином, у період відсутності на військовій службі, вищевказані особи безпідставно отримували грошове забезпечення у передбаченому законодавчими нормами розмірі.

Щодо встановлених обставин, на підставі яких командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ "Про результатами службового розслідування за фактом надмірно нарахованих та виплачених коштів" №490 від 05.05.2023, суд вказує наступне.

У ході службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_3 26.09.2022 вирушив по направленню №131 від 26.09.2022 до військової частини НОМЕР_4 м.Дніпро для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, при поверненні до підрозділу 03.11.2022 встановлено, що до лікарського закладу не прибув. За час самовільного залишення частини з 26.09.2022 по 03.11.2022 безпідставно отримав грошові кошти, чим було спричинено шкоду державі у розмірі 148848,64 грн.

Помічником командира з фінансово-економічної роботи начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_5 був долучений рапорт вх.№3468 від 11.02.2023, з якого встановлено, що солдату ОСОБА_3 із загальної суми заборгованості, яка складала 148848,64 грн частково погашено 26187,62 грн. Залишок заборгованості станом на 10.02.2023 становить 122661,02 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 солдат ОСОБА_3 помер поза розташуванням військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 06.02.2023.

Також встановлено, що ОСОБА_4 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.11.2022 №269 оголошено таким, що самовільно залишив частину і йому має бути призупинено виплату грошового забезпечення з 05.10.2022. Але відповідно до наказів з адміністративно-господарської діяльності за жовтень 2022 №1524 від 05.11.2022, №1525 від 05.11.2022 нараховано та виплачено грошове забезпечення та додаткову винагороду в повному обсязі. Відповідно сума переплати за цей період становить 92780,36 грн.

Станом на момент закінчення службового розслідування солдат ОСОБА_4 не повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 , його місцезнаходження залишається невідомим.

Службовим розслідуванням також встановлено, що у зв`язку з тим, що солдат ОСОБА_3 помер, безпідставно перебуваючи поза розташуванням військової частини НОМЕР_1 , а солдат ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , надмірно виплачені кошти слід стягнути з винних осіб в повному обсязі, відповідно до вимог Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" в сумі 215441,38 грн.

Внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків майор медичної служби ОСОБА_1 , не знав стан хворих та не здійснював особистий контроль над військовослужбовцями, які знаходилися на лікуванні поза межами військової частини по направленню на проходження медичного огляду або лікування.

На підставі викладеного, керуючись статтею 3.2.17. наказу Міністерства оборони України № 300 від 16.07.1997 статтею 87 Статуту внутрішньої ужби Збройних Сил України та статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних ил України, невиконання або неналежне виконання обов`язків майором медичної служби ОСОБА_1 , шляхом неналежного контролю над особовим складом, який проходить лікування поза межами військової частини, призвело до здійснення надлишкових виплат грошових коштів військовослужбовцям, які здійснили самовільне залишення частини (не прибули до лікувального закладу, не повернулися своєчасно після лікування), чим було завдано збитків державі у розмірі 215441,38 грн.

Відповідно до акту службового розслідування від 19.04.2023 у ході проведення службового розслідування відбирались пояснення у військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 .

Так, комісія, яка проводила розслідування, покладалася на пояснення начальника строкової частини штабу військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_6 , відповідно до яких, під час попереднього опрацювання рапортів про повернення із відпусток та лікування було встановлено факти безпідставної відсутності військовослужбовців у розташуванні підрозділів військової частин. При з`ясуванні обставин безпідставної відсутності військовослужбовців було встановлено, що військовослужбовці під час повернення з лікування або відпустки самостійно приймали рішення про перебування за місцем проживання на строк, який визначали на власний розсуд, після чого прибули до розташування підрозділу. На підставі п.п.3 п.15 наказу Міністра оборони України №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Згідно статей 16, 17 частини ХІІ наказу Міністерство оборони України №280 від 15.09.2022 (Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України) медична служба повинна робити звірки особового складу, який вибув зі строю з іменними списками, які подали підрозділи до стройової частини штабу. До стройової частини штабу медична служба не зверталась для проведення звірок іменних списків, також при опрацюванні рапортів, зокрема солдата ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_4 , встановлено, що вищезазначені особи несвоєчасно повернулись після лікування, в наслідок чого їм було безпідставно виплачено грошові кошти за час протизаконної відсутності вищезазначених військовослужбовців. На підставі цього, вищезазначеним військовослужбовцям виплату грошового забезпечення було припинено з моменту виписки з лікувальних закладів, про що було видано наказ командира військової частини.

Згідно до пояснень начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_1 по суті, слідує, що моніторинг хворих щодо їх госпіталізації та перебування в лікувальних закладах проводить щоденно офіцер медичної служби лейтенант ОСОБА_7 , згідно його усного розпорядження, про що свідчать їх щоденні рапорти. Посснення позивач надав власноручно, також вказав, що доповнень не має.

Однак, згідно до пояснення офіцера медичної служби військової частини НОМЕР_1 лейтенанта медичної служби ОСОБА_8 , слідує, що начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 майор медичної служби ОСОБА_1 ніяких службових обов`язків їй не надавав та самоусунувся щодо консультування в питаннях роботи.

При цьому, пояснення відібрані у ОСОБА_1 12 січня 2023 року, а у ОСОБА_7 15 січня 2023 року, в той час, як службове розслідування за фактом надмірно нарахованих та виплачених коштів (грошового забезпечення) військовослужбовцям, які самовільно залишили частину, внаслідок чого виникають збитки державі в сумі 880291,45 грн, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 "Про скасування наказу про призначення службового розслідування та про призначення службового розслідування" №967 від 21.03.2023, проводилось в термін з 21 березня до 20 квітня 2023 року, що виключає можливість відбрання пояснень в ході проведення службового розслідування.

Наведені судом недоліки в проведені службового розслідування свідчать про те, що особи, які його проводили не виконали свого обов`язку, передбаченого п.1 розділу ІV Порядку № 608 вжили всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення.

Так, суд приходить до висновку, що під час проведення службового розслідування пояснення у позивача не відбирались, як і не складався акт про відмову позивача від надання пояснень.

З матеріалів справи взагалі не вбачається, що позивач був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього, а відтак він був позбавлений усіх основоположних прав, передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608.

Суд вважає, що службовим розслідуванням не було достеменно з`ясовано, чи вчиняв позивач порушення військової дисципліни, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Крім того, слід зазначити, що згідно службової характеристики ОСОБА_1 за час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 зарекомендував себе з позитивної сторони. Має добру професійну підготовку. Постійно працює над підвищенням своїх професійних умінь та навичок. Приділяє велику увагу вивчення вимог керівних документів, які регламентують службову діяльність. Працелюбний, вимогливий, ініціативний та наполегливий військовослужбовець. Виконує всі поставленні перед ним завдання ґрунтовано, швидко, з детальним опрацюванням та відмінною якістю. Мислить творче, нешаблонно, здатен розібратись в суті питання і виділити головне. Не зупиняється перед труднощами, наполегливо та енергійно йде до поставленої мети. Має високе почуття відповідальності. В колективі користується заслуженим авторитетом та повагою. У взаємовідносинах з начальниками, товаришами по службі коректний та ввічливий. За характером спокійний. При будь-яких обставинах порядний та чесний. Дорожить честю свого колективу, завжди готовий прийти на допомогу. Ніколи не губиться в непередбачених ситуаціях, завжди володіє собою. Має високу загальну культуру. На зауваження реагує правильно. Здатен критично оцінювати свою діяльність. У стройовому відношенні підтягнутий, охайний. Фізично розвинутий добре. Статути Збройних Сил України знає і користується в повсякденній діяльності. Морально стійкий. Державну таємницю зберігати вміє.

Таким чином суд вважає, що службове розслідування проведено з порушенням Порядку № 608, не всебічно, не повно та не об`єктивно, і ним повністю не доведено вину ОСОБА_1 , а тому рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності суперечить вимогам ст.86 ДС ЗСУ і є протиправним.

Щодо наявності підстав для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, за результатами службового розслідування встановлено, що внаслідок неналежного виконання своїх службвих обов`язків майор медичної служби ОСОБА_1 не знав стан хворих та не здійснював особистий контроль над військовослужбовцями, які знаходились на лікуванні поза межами військової частини по направленню на проходження медичного огляду або лікування.

На підставі викладеного, згідно до ст.6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" майор ОСОБА_1 несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої ї її вини шкоди в разі здійснення надлишкових виплат грошових коштів.

Однак, суд критично ставиться до таких висновків представника військової частини НОМЕР_2 та зазначає, що відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 № 160-IX (далі Закон № 160-IX), матеріальна відповідальність це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 статті 1 Закону № 160-ІХ).

Частиною 1 статті 3 Закону № 160-IX передбачено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до частини 2 вказаної статті умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Як вже зазначалось судом, відповідно до наказів з адміністративно-господарської діяльності за жовтень 2022 №1524 від 05.11.2022, №1525 від 05.11.2022 солдату ОСОБА_4 нараховано та виплачено грошове забезпечення та додаткову винагороду в повному обсязі.

Відповідно до наказів з адміністративно-господарської діяльності за вересень 2022 року №1120 від 05.10.2022, №1121 від 05.10.2022 ОСОБА_3 нараховано та виплачено грошове забезпечення та додаткову винагороду в повному обсязі.

При цьому, матеріалами справи не підтверджено, що позивач, як начальник медичної служби, упродовж періоду з вересня по листопад 2022 року подавав командиру військової частини НОМЕР_1 відомості щодо перебування на стаціонарному лікуванні військовослужбовців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на підставі яких, командиром військової частини приймалися накази про нарахування та виплату їм грошового забезпечення та додаткової винагороди.

Із вище викладеного видно, що матеріали службового розслідування не містять самостійно доведених фактів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у заподіянні матеріальних збитків державі.

Доказів протилежного відповідач суду не надав, доводів позивача не спростував.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Згідно частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору та не поніс судових витрат, у зв`язку з чим суд не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ), про визнання протиправними дій та скасування наказу, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) "Про результати службового розслідування за фактом надмірно нарахованих та виплачених коштів від 05.05.2023 №490 в частині притягнення майора медичної служби ОСОБА_1 до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва