Справа № 160/31072/23
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ ЕКОНА» до Дніпровської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови, визнання протиправним та скасування рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ ЕКОНА» (далі позивач, ТОВ «ТК ЕКОНА») до Дніпровської митниці (далі відповідач, митниця, митний орган), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці №UA110050/2023/000378;
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості №UA110050/2023/000235/1 від 26.09.2023 р.;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці судові витрати у розмірі 4 294,40 грн. за подання позовної заяви до суду та витрати у розмірі 10 914,00 грн. на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ТК ЕКОНА» зазначено, що з метою митного оформлення товарів подано до Дніпровської митниці електронну митну декларацію (далі ЕМД) та документи на підтвердження заявленої митної вартості товару. Під час декларування товарів за вказаною ЕМД позивачем обрано основний метод визначення митної вартості товару за ціною договору та подано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України, зокрема контракт, специфікацію, рахунок-фактуру (інвойс) та інші документи, зазначені в графі 44 митних декларацій. Позивач зауважив, що в оскаржуваній картці відмови та рішенні про коригування митної вартості митницею не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої декларантом митної вартості товарів, не обґрунтовано неможливість застосування основного методу визначення митної вартості та не обґрунтовано застосування резервного методу. ТОВ «ТК ЕКОНА» стверджує, що всі необхідні документи для підтвердження митної вартості товару наявні у підприємства та надані під час митного оформлення товару. З огляду на викладене позивач вважає, що оскаржувані ними рішення про коригування митної вартості та картка відмови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2023 р. відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
20.12.2023 р. до суду через систему «Електронний суд» надійшов від Дніпровської митниці відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог ТОВ «ТК ЕКОНА» та просив у задоволенні позову відмовити. Митний орган зазначив, що при перевірці поданої позивачем ЕМД та долучених до неї документів митницею здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. В результаті такого контролю було встановлено, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містили розбіжності. Декларантом не надано додаткові документи для підтвердження митниці, а, отже, не усунуто наведені у повідомленні митниці №1 від 25.09.2023 р. розбіжності. При цьому, наявна в митного органу інформація (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом. Враховуючи, що декларантом не надано додаткові документи, спірні картка та рішення про коригування митної вартості є обґрунтованими, а відтак підстави для задоволення позову, на думку відповідача, відсутні.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «ТК ЕКОНА» , як Покупцем, та SHANDONG ZHONGYUAN FOODS CO., LTD (Китай), як Продавцем, було укладено контракт поставки №16 від 09.12.2019 р. (далі контракт), розділом 1 якого визначено, що Продавець продає, а покупець купує імбир для суші, далі за текстом - Товари, в асортименті вказаному в рахунках-інвойсах, які є невід`ємною частиною Контракту. Товар поставляється партіями на умовах, узгоджених сторонами у цьому Контракті та Проформах-інвойсах згідно з правилами Інкотермс 2010. У разі якщо у Проформах-інвойсах не погоджено умови постачання, Товар поставляється на умовах FOB (Китайська Народна Республіка) згідно з правилами Інкотермс 2010. Кількість та ціни партії товару погоджується сторонами у Проформах-інвойсах на кожне відвантаження товару, які є невід`ємною частиною Контракту.
У додатковій угоді №6 від 03.01.2022 р. до контракту поставки №16 від 09.12.2019 сторони домовились встановити такі ціни на товар з 03.01.2022 р. на весь маркетинговий рік: 4,7 доларів США/ящик (10 пакетів). Ціни діють до подальшого повідомлення з боку Продавця.
Рахунком проформою (proforma invoice) №ZY042306 від 17.02.2023 р. до Контракту сторони погодили поставку товару імбиру для суші рожевого 1,4 кг х 10 пакетів/ящик у кількості 1650 ящиків загальною вартістю 7 755,00 доларів США, із розрахунку 4,7 доларів США за ящик.
Проформою-інвойсом №ZY042306 від 17.02.2023 р. до Контракту сторони погодили наступні умови поставки:
1. Пакування: 4 кг*10 пакет і в ящик.
2.Строк поставки: 1 х 20 FCL імбир у для суші, дата відправки за погодженням сторін.
3. Порт навантаження та призначення: Порт Циндао, Китай в Україна.
4. Страхування: на розсуд покупця.
5. Умови оплати: банківським переказом 20% передплата перед початком виробництва. Оплата 80% впродовж 15 днів після надання копії коносаменту. Документи: проформа-інвойс, комерційний інвойс, пакувальний лист, коносамент, сертифікат аналізу, форма А, санітарний сертифікат, сертифікат якості, фіто санітарний сертифікат, комерційний інвойс, комерційна пропозиція, прайс лист, декларація виробника, експортна декларація.
На виконання умов контракту поставки №16 від 09.12.2019 SHANDONG ZHONGYUAN FOODS CO., LTD. (Китай) поставило ТОВ «ТД ЕКОНА» імбир маринований для суші: SUSHI GINGER PINK, Grade D, рожевий, у первинній упаковці, 1 коробка*10 пласт.уп.*1,4 (+/-10%), загальною кількістю 1650 коробів загальною вартістю 7 755,00 доларів США.
Вартість товару позивачем сплачено в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №181 від 20.02.2023 р. та №190 від 15.08.2023 р.
Митна вартість ввезеного на митну територію України товару позивачем була заявлена відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, який встановлений ст. 58 Митного кодексу України на рівні 10 424,47 доларів США (вартість товару згідно контракту 7 755,00 доларів США + вартість транспортних витрат до кордону з Україною 2 669,47 доларів США), відповідно до умов поставки, що еквівалентно сумі 381 208,27 грн, по курсу 36,5686 грн.
Для підтвердження вартості товару, яка сплачена продавцю у повному обсязі, позивачем надано митному органу документи, передбачені частинами 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України, перелік яких зазначений в гр. 44 митної декларації, а саме:
- Пакувальний лист (Packing list) ZY042306 від 18.06.2023 р.;
- Рахунок-проформа (Proforma invoice) ZY042306 від 17.02.2023 р.;
- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) ZY042306 від 18.06.2023 р.;
- Мастерконосамент (Master bill of lading) 228339052 від 01.07.2023 р.;
- Коносамент (Bill of lading) HS123061071 від 01.07.2023 р.;
- Сертифікат про походження товару форми A (Certificate of origin form A (GSP)) G23MA3QN8J980064 від 07.07.2023 р.;
- Платіжна інструкція по оплаті товару 181 від 20.02.2023 р.;
- Платіжна інструкція по оплаті товару 190 від 15.08.2023 р.;
- Рахунок-фактура про надання транспортних послуг CLL216.1/23 від 29.08.2023 р.;
- Рахунок-фактура про надання транспортних послуг CLL216/23 від 07.08.2023 р.;
- Платіжна інструкція по оплаті транспортних послуг 9603 від 08.08.2023 р.;
- Платіжна інструкція по оплаті транспортних послуг 9803 від 30.08.2023 р.;
- Розрахунок ціни (калькуляція) від 18.06.2023 р.;
- Додаткова угода 1 від 12.03.2020 р.;
- Додаткова угода 6 від 03.01.2022 р.;
- Додаткова угода 7 від 03.01.2022 р.;
- Контракт 16 від 09.12.2019 р.;
- Договір про надання послуг митного брокера 2 від 12.01.2017 р.;
- Договір (контракт) про перевезення К-213/18 від 23.10.2018 р.;
- Декларація виробника від 18.06.2023 р.;
- Документ 10458120 від 16.09.2023 р.;
- Прайс-лист від 01.12.2022 р.;
- Сертифікат аналізу від 18.06.2023 р.;
Цим же повідомленням, відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, митницею були додатково витребувані від ТОВ «ТД ЕКОНА» наступні документи:
- якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів (враховуючи зазначені розбіжності та невідповідності);
- за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів (враховуючи зазначені розбіжності та невідповідності);
- транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (враховуючи зазначені розбіжності та невідповідності);
- страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- копія митної декларації країни відправлення (враховуючи зазначені розбіжності та невідповідності); - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
У відповідь на запит митного органу 26.09.2023 р. декларантом надано лист №26, в якому зазначено, що підприємство не має можливості надати додаткові документи у десятиденний термін.
Також відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи попуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці №UA110050/2023/000378.
Загальна сума митної вартості, визначена декларантом для товару №1 в спірному рішенні збільшена митницею з 10 863,99 доларів США до 20 559,00 доларів США.
Загальна різниця митних платежів (ввізного мита та ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої митницею склала 149 724,59 грн.
Не погодившись із вищевказаними карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішенням про коригування митної вартості, ТОВ «ТК ЕКОНА» звернулося до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд зазначає наступне.
Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України (далі МК України).
Згідно із частиною 1 статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.
Митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до ч.1 ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
За правилами ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч. 2-8 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин 1, 2 статті 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень МК України дає підстави дійти висновків, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).
Згідно з частиною 6 статті 53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 р. в адміністративній справі №803/667/17.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 р. по справі №815/3451/16, від 12.06.2020 р. по справі №826/4434/16, від 10.10.2019 р. по справі №809/1469/16.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною 2 статті 53 МК України.
Судом встановлено, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості, однак, суд не погоджується з такими висновками митного органу, з огляду на таке.
В пункті 1 оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що відповідно до пункту 3 Контракту інвойс має містити посилання на проформу-інвойс та контракт, однак посилання на проформу-інвойс у рахунку від 18.06.2023 р. №ZY042306 відсутнє.
Суд зауважує, що посилання на проформу-інвойс в рахунку від 18.06.2023 р. №ZY042306 жодним чином не впливає на числові значення складових митної вартості товару.
В цей же час, рахунок-проформа від 18.06.2023 р. №ZY042306 містить в собі посилання на контракт №16 від 09.12.2019 р., на виконання якого вказаний рахунок було виставлено.
Формат оформлення документів, який склався в документообороті продавця SHANDONG ZHONGYUAN FOODS CO., LTD. (Китай), передбачає присвоєння єдиного номеру всім документам, які стосуються постачання конкретної партії товару.
Вказана система надає можливість за номером будь-якого документа, складеного на виконання Контракту поставки, чітко ідентифікувати якої саме поставки товару вказаний документ стосується.
Отже, і рахунок проформа, і проформа-інвойс, і комерційний інвойс, а також інші документи, складені по поставку цієї партії товару мають єдиний номер №ZY042306.
Наведене свідчить про те, що документи оформлені у відповідності до вимог контракту, їх зміст відповідає один одному, а данні вказані в них кореспондуються між собою.
З огляду на викладене, до митного оформлення було надано вичерпний перелік документів, які стосуються поставки, транспортування та якості товару. Вказані документи не містять жодних розбіжностей, надають можливість ідентифікувати поставку товару, оцінити її обсяг та вартість, порядок та умови поставки, вказані дані кореспондуються між собою, а також, як зазначалось вище, вказане зауваження митного органу жодним чином не впливає на числові значення складових митної вартості товару.
В пункті 2 оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що відповідно рахунку проформи від 17.02.2023 р. №ZY042306 зазначено, що обов`язок страхування покладено на продавця (Insurance: by buyer), однак страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування до митного оформлення не надано.
За поясненням позивача, фраза «Insurance: by buyer», вказана в пункті 4 рахунку проформи від 17.02.2023 р. №ZY042306 дослівно перекладається, як «Страхування: за рахунок покупця». Вказаний пункт рахунку проформи не містить жодної вказівки, що вказане страхування є обов`язком.
В даному випадку, ризики у зв`язку відсутністю страхування за рахунок Покупця, несе сам покупець. У зв`язку із зазначеним, страхування вказаної партії товару позивач, як Покупець, не здійснював.
Вказаний вище переклад є дослівним, в той час як в офіційно перекладеній українській версії рахунку-проформи від 17.02.2023 р. №ZY042306 пункт 4 викладено в наступній редакції: «4.Страхування: НА РОЗСУД ПОКУПЦЯ».
Таким чином, позивач не ніс витрат на страхування даної партії товару, тому будь-які інші додаткові числові показники, окрім тих, що заявлені до митного оформлення та підтверджені наданими документами, відсутні.
Більше того, позивач звертає увагу, що вказана партія товару не постачалась на умовах FCL (Full Container Load) передбачає завантаження контейнера продукцією одного відправника. Для відправки вантажу бронюють один контейнер повністю і відправляють на адресу одного одержувача вантажу. Вантажі в ньому належать лише одній компанії. Контейнери, що використовуються для завантаження, відповідають вимогам стандартів ISO та мають розміри завдовжки від 20 до 40 футів.
Вказаний спосіб доставки (FCL), на відміну, наприклад, від CIF або CRF, не вимагає обов`язкового страхування товару.
Враховуючи наведене, відповідне зауваження митниці не вказує на наявність розбіжностей в числових значеннях складових митної вартості товару.
В пункті 3 оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що відповідно до пункту 4 Контракту обов`язок по навантаженню товару на транспорт перевізника покладається на Продавця. Однак, відповідно до наданого розрахунку вартості від 25.04.2023 р. у вартість товару включено лише вартість транспортування товару до порту (Truck to the port). Зазначене викликає сумніви щодо включення у вартість товару всіх складових митної вартості. З цього приводу позивач зазначає наступне.
У відповідності до абзаців 5 та 7 розділу 4 Контракту, обов`язки щодо завантаження товару на транспорт перевізника покладається на продавця. Навантаження повинно здійснюватися таким чином, щоб унеможливити падіння товарів і під час його перевезення, а також виключити перевагу. Будь-яка юридична відповідальність, а також податки, збори, платежі, збитки, шкода, штрафи, що виникають у зв`язку з перевантаженням, покладається на продавця. Продавець зобов`язаний їх відшкодувати протягом десяти календарних днів із моменту пред`явлення претензій покупцем чи перевізником.
У відповідності до абзацу 3 розділу 1 Контракту кількість та ціни партії товару погоджується сторонами у проформах-інвойсах на кожне відвантаження товару, які є невід`ємною частиною контракту. Рахунком проформою (proforma invoice) №ZY042306 від 17.02.2023 р. до контракту поставки №16 від 09.12.2019 р. сторони погодили поставку товару імбиру для суші рожевого 1,4 кг х 10 пакетів/ящик у кількості 1650 ящиків загальною вартістю 7755,00 доларів США, із розрахунку 4,7 доларів США за ящик.
Отже, вартість товару є фіксованою. Жодних додаткових змін вартості відвантаженого продавцем товару, ані контрактом, ані додатками до нього не передбачено. Будь-які додаткові ризики, в тому числі і фінансові, які виникли під час відвантаження товару несе саме продавець, а отже, вказані обставини жодним чином не можуть вплинути та не вплинули на формування вартості товару, заявленої позивачем до митного оформлення
З цього приводу суд зазначає наступне.
ТОВ «КЕРРІЛЕНД ЛОГІСТИКС» надало позивачу послуги з перевезення товару на загальну вартість 158 360,00 грн, до яких увійшли наступні послуги:
1) Відшкодування витрат на морський фрахт п.QINGDAO - GDANSK на користь лінійного агента, експедиторська винагорода, на суму розміром 38 850,00 грн;
2) Відшкодування витрат на транспортно-експедиторське обслуговування за межами території України, на суму розміром 10 298,95 грн;
3) Відшкодування витрат на міжнародне перевезення за маршрутом: м.Гданськ (Польща) - м.Мостиська за єдиним перевізним документом, на суму розміром 48 470,00 грн;
4) Відшкодування витрат на міжнародне перевезення за маршрутом: м.Мостиська - м.Новомосковськ, за єдиним перевізним документом, на суму розміром 48 100,00 грн;
5) Експедиторська винагорода на території України, на суму розміром 3 391,05 грн.
6) Відшкодування витрат на автоперевезення за маршрутом: м.Новомосковськ, вул. Північна, 1А - м.Дніпро, вул. Краснопільська, 27, 40-фут. конт., експедиторська винагорода, на суму розміром 9 250,00 грн.
До митної вартості товару увійшла вартість наступних транспортних послуг:
1) Відшкодування витрат на морський фрахт п.QINGDAO - GDANSK на користь лінійного агента, експедиторська винагорода, на суму розміром 38 850,00 грн;
2) Відшкодування витрат на транспортно-експедиторське обслуговування за межами території України, на суму розміром 10 298,95 грн;
3) Відшкодування витрат на міжнародне перевезення за маршрутом: м.Гданськ (Польща)- м.Мостиська за єдиним перевізним документом, на суму розміром 48 470,00 грн;
Загальний розмір транспортно-експедиторських послуг, яка увійшла до митної вартості товару скала 97 618,95 грн (відображено в графі 17 рішення про коригування митної вартості товару).
Транспортні послуги, вартість яких увійшла до митної вартості товару, включає в себе послуги з перевезення від порту QINGDAO (Китай) до митного пропускного пункту м.Мостиська (Україна), тобто саме ті послуги, які вплинули на формування митної вартості товару до прибуття його на пункт митного оформлення. Отже, жодних розбіжностей та невідповідностей щодо розміру вартості транспортних послуг, яка увійшла до складових частин митної вартості товару немає.
Отже, жодних розбіжностей та невідповідностей щодо розміру вартості транспортних послуг, яка увійшла до складових частин митної вартості товару немає.
Щодо наведеного вище зауваження митниці слід зазначити, що в рахунках №CLL216.1/23 від 29.08.2023 р., №CLL216/23 від 07.08.2023 р. чітко зазначено вартість послуг на транспортно-експедиторське обслуговування за межами території України, на суму розміром 10 298, 95 грн., яку включено до рахунку №CLL216.1/23 від 29.08.2023 р. окремим пунктом №1, що надавалися перевізником між витратами на послуги морський фрахт п.QINGDAO - GDANSK (пункт 1 рахунку №CLL216/23 від 07.08.2023 р.) та міжнародним перевезенням за маршрутом: м.Гданськ (Польща) - м.Мостиська (пункт 2 рахунку №CLL216.1/23 від 29.08.2023 р.).
Отже, вказані зауваження відповідача не відповідають дійсності, а формування рахунків із зазначенням деталізації дій, які було здійснено перевізником не вимагається нормами чинного законодавства.
Більш того, відповідач посилається на документи, які не надавались позивачем до митного оформлення та невідомі позивачу, це стосується посилань відповідача на рахунки №CLL216.1/23 від 03.07.2023 р., №CLL216/23 від 29.08.2023 р.
Таким чином умови оплати зазначені у заявці та рахунках не кореспондуються, що викликає сумніви у справжності зазначених документів.
В першу чергу, позивач звертає увагу на те, що відповідачем у вказаному пункті з зауваженнями не конкретизовано, який саме рахунок мається на увазі.
По-друге, послуги з міжнародного перевезення, які увійшли до складових частин митної вартості товару, були оплачені у повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями від 08.08.2023 №9603 та від 30.08.2023 №9803. Вказані платіжні інструкції надавались до митного оформлення товару.
По-третє, застереження щодо оплати послуг в рахунку, на які посилається відповідач, стосується не порядку оплату послуг за договором, а актуальності ціни, визначеної в рахунку. Така інформація зазначається у всіх рахунках на оплату та вказує на необхідність уточнення вартості послуг чи товарів, а не порядку їх оплати. Крім того, рахунок на оплату не є двостороннім документом, а отже не несе зобов`язальних наслідків для платника.
Отже, з огляду на те, що оплата транспортних послуг відбулась на наступний день після виставлення рахунку, вказані зауваження митного органу жодним чином не впливають на формування числових складових митної вартості товару, у зв`язку з чим не можуть бути прийняті до уваги. 2.7.
Вказані в пункті 7 оскаржуваного рішення відповідач посилання на залізничну накладну від 02.07.2023 р. №215103571-7 та MRN 23PL322080NS5ZPEN9 є помилкові, адже зазначені документи до митного оформлення позивачем не подавались. Зазначені обставини підтверджуються змістом картки відмови та ЕМД.
Слід зазначити, що MRN це реєстраційний номер електронної транзитної декларації, яка складалась виключно під час транзиту товару залізничним транспортом по території Польщі.
Під транзитною митною декларацією розуміється бланк Т1, що заповнюється на імпортні товари, які транспортуються від одного митного поста до іншого. Вони перетинають територію держави, в даному випадку Польщі, від прибуття до вибуття в незмінному вигляді, тобто, транзитом, і не потрапляють під митні збори і податки.
Саме тому вказаний документ, який не має жодного впливу на порядок та факт поставки товару, носить тимчасовий обліковий характер на території держави, по якій відбувається транзитне перевезення, не надавався до митного оформлення.
Однак, позивач витребував транзитну декларацію MRN 23PL322080NS64DHF0 у перевізника та надає її додатково з метою всебічного розгляду справи по суті. 2.8.
В пункті 8 оскаржуваного рішення відповідач зазначив, що за результатом аналізу інтернет ресурсів встановлено, що вартість аналогічного товару на території України складає близько 150 грн/кг, тоді як задекларована за ціною угоди митна вартість з урахуванням податків зазначених у графі 47 ЕМД складає 33,81 грн/од, що майже у 5 разів перевищує заявлену митну вартість оцінюваного товару.
У відповідності до частини 1 статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Водночас, слід зауважити, що такого методу визначення митної вартості товару, як аналіз інтернет ресурсів, Митним кодексом України не передбачений, у зв`язку з чим такі зауваження відповідача не можуть бути прийняті до уваги, а тим паче, покладені в основу рішення про коригування митної вартості товару.
Таким чином, вказані митним органом аргументи в оскаржуваному позивачем рішення про коригування митної вартості товару жодним чином не впливає на числові складові митної вартості товару.
Про відсутність розбіжностей в числових складових митної вартості товару свідчить також те, що відповідач в оскаржуваному рішенні не навів жодного об`єктивного доводу, який би вказував та те, що митна вартість товару визначена позивачем невірно.
Всі зауваження відповідача є формальними, нічим не підкріпленими доводами, які зводяться до незначних зауважень щодо порядку заповнення документів.
Однак, вказані зауваження навіть не знаходять своє підтвердження та спростовуються викладеними у цій позовній заяві доводами та доданими документами.
Всі дані в наведених вище документах відповідають один одному та кореспондуються між собою.
Отже, суд вважає, що жодних розбіжностей та невідповідностей перелічені вище документи не містить та, більш того, тільки підтверджують перевезення одного і того самого товару, що вказує на необґрунтованість висновків відповідача, та як наслідок, необґрунтованість оскарженого рішення.
Згідно ч. 3 ст. 335 МК України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості.
У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про: 1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами; 3) транспортні (перевізні) документи; 4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію; 5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень); 7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару; 8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів; 9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму; 10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів; 11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.
Так, у спірній ЕМД були зазначені всі відомості, передбачені вказаною вище нормою.
При цьому, жодних порушень митного законодавства позивачем не допущено, зворотного в оскаржуваному рішення відповідачем не доведено.
Відмова у митному оформленні має бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими недоліками, у зв`язку з якими митним органом витребувані додаткові документи.
Аналогічний правовий висновок здійснений Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 р. по справі №815/3142/17.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про надання позивачем до митного органу належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, визначеної за основним методом.
Натомість, відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Положеннями ст.ст. 179, 189, 190 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами про наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Наведена норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 р. №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 МК України, принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Згідно з ч. 1 ст. 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці №UA110050/2023/000378 та рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості №UA110050/2023/000235/1 від 26.09.2023 р. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Водночас, відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості прийняття спірних картки відмови та рішення про коригування митної вартості.
За вищевказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги ТОВ «ТК ЕКОНА» є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу та витрати по підготовці справи до розгляду.
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 4294,40 грн. підлягає стягненню з Дніпровської митниці за рахунок бюджетних асигнувань.
Щодо стягнення витрат на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 914 грн. суд зазначає наступне.
Згідно з частинами 1 - 3 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).
Частиною 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 р. по справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017 р.) імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями дійсності та співмірності необхідних і достатніх витрат, а також розумності їх розміру.
Відповідно до частини 3статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно з підпунктом 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 р. по справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. по справі №755/9215/15-ц.
При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. по справі №755/9215/15-ц).
За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС України, суд виходить з наступного.
У відзиві на позовну заяву митницею заперечено проти заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу у зазначено, що останній є значно завищеним, необґрунтованим та таким, що не підлягає відшкодуванню. Відповідач у відзиві на позовні заяву посилався на відсутність детального опису робіт та послуг, що не дає можливості упевнитись у обґрунтованості та співмірності наданих послуг в розмірі 10 914,00 грн.
Водночас, позивачем не доведено співмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи та обсягом наданих послуг, часом витраченим адвокатом.
З урахуванням предмету позову суд зазначає, що ця адміністративна справа є справою незначної складності та типовою у спорах.
По вказаній категорії справ є значна кількість усталеної судової практики, що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії.
До того ж, розгляд даної справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
З огляду на вищевикладене, враховуючи співмірність заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 КАС України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, внаслідок якого сталось порушення прав позивача, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 1000, 00 грн.
З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання представника позивача про розподіл судових витрат.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення та відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000, 00 грн. на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці №UA110050/2023/000378.
Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості №UA110050/2023/000235/1 від 26.09.2023 р.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 31.01.2024 р.

Суддя О.М. Неклеса