Справа № 420/16809/21
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України, Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 24 лютого 2016 року по 13 червня 2017 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24 лютого 2016 року по 13 червня 2017 року, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця; визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 13 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року; зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу ОСОБА_1 за період з 13 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року, з врахуванням січня 2008 року як базового місяця.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що станом на день виключення ОСОБА_1 із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , а також Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України (Військової частини НОМЕР_3 ), з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення, яка була гарантована чинним законодавством України, зокрема, Законом України від 06.02.03 № 491-ІV «Про індексацію грошових доходів населення», Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», а також численними роз`ясненнями Міністерства соціальної політики та Департаменту фінансів України Міноборони. Крім того, позивач наголошує, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, та не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення його прав.

Відповідачем - Військовою частини НОМЕР_1 до суду надано відзив (від 05.11.2021 року вхід.№61565/21), в якому наголошено на безпідставність позовних вимог, та зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка у свою чергу, перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 . При цьому, відповідачем наголошено, що в/ч НОМЕР_1 не уповноважена самостійно приймати розпорядчі рішення стосовно військовослужбовців, які ніколи не входили до її особового складу, оскільки це є перевищенням повноважень її командира, а лише реалізує накази командирів інших військових частин. Також, відповідачем зазначено, що індексація грошового забезпечення не може вважатися тією складовою грошового забезпечення, в розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», так як вона не є постійною та сталою величиною, яка не змінюється, має несистематичний характер, оскільки індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення, яким забезпечується військовослужбовець, звільнений з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини. Таким чином, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а отже, бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не є протиправною, та відповідно вказана вимога не підлягає задоволенню.

Відповідачем Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних сил України до суду надано відзив (від 05.11.2021 року вхід.№61407/21), в якому наголошено на безпідставність позовних вимог, та зазначено, що повноваження відносно обрахунку індексації, в тому числі щодо визначення базового місяця для такого нарахування у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-ХІІ, покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача, а саме з урахуванням базового місяця "січень 2008 року", - відсутні.

Відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_2 до суду надано відзив на позовну заяву (від 08.02.2022 року вхід.№8348/22), та зазначено, що повне грошове забезпечення позивача при звільненні його зі служби мало здійснюватися за місцем перебування на грошовому забезпеченні, тобто в Головному управлінні оперативного забезпечення ЗС України (м. Київ), оскільки нарахування індексації грошового забезпечення може здійснюватися виключно за місцем перебування військовослужбовця на фінансову забезпеченні.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/16809/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 р. залучено до участі у справі № 420/16809/21 в якості другого відповідача - Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ). Розпочато спочатку розгляд адміністративної справи № 420/16809/20 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Витребувано від відповідача Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) відзив на позовну заяву, з підтверджуючими доказами, та матеріалами; матеріали особової справи ОСОБА_1 в частині, що стосуються остаточного розрахунку при звільненні, в тому числі, нарахування виплати індексації грошового забезпечення за спірні періоди.

Ухвалою суду від 07.02.2022 р. витребувано повторно від Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) матеріали особової справи ОСОБА_1 , в частині, що стосується остаточного розрахунку при звільненні, у тому числі, нарахування виплати індексації грошового забезпечення за спірні періоди. Зупинено провадження по справі №420/16809/21 - до отримання витребуваних судом письмових доказів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2022 р. поновлено провадження у справі №420/16809/21, відповідно до положень ст.237 КАС України.

Ухвалою суду від 22.03.2022 р. залучено до участі у справі №420/16809/21 в якості другого відповідача - Головне управління оперативного забезпечення ЗС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01.04.2022 року зупинено провадження у справі №420/16809/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України, Військової частини НОМЕР_2 , Головного управління оперативного забезпечення ЗС України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Ухвалою суду від 21.12.2023 року поновлено провадження у справі №420/16809/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України, Головного управління оперативного забезпечення ЗС України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач Головне управління оперативного забезпечення Збройних Сил України належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений Ухвалою суду від 22.03.2022 року строк для подання відзиву на позовну заяву, проте станом на дату та час ухвалення рішення у справі, відзиву, доказів по справі чи інших клопотань, від відповідача до суду не надходило.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, та підтверджується наявним в матеріалах справи послужним списком, виданим Командуванням сил підтримки Збройних Сил України від 22.03.2021 року № 343/173-д, ОСОБА_1 проходив військову службу у Командуванні Військово-морських Сил Збройних Сил України, м. Одеса (Військова частина НОМЕР_2 ) у період з 24.02.2016 року по 13.06.2017 року.

У період часу з 13.06.2017 року по 19 березня 2021 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Головному оперативному забезпеченні Збройних Сил України (м. Київ), що знаходиться на фінансовому забезпеченні Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України.

Листом від 26.04.2021 року №154/181/1-385 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 , що у період з січня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України не нараховувалась, та не виплачувалась відповідно до вимог вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2.

Листом від 05.08.2021 року № 305/1471 Фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України повідомило ОСОБА_1 , що згідно Порядку та роз`яснення Мінсоцполітики від 04.07.2017 № 220/5140 проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. При цьому, Порядок не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. У 2017 фінансовий ресурс для здійснення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям органів військового управління зарахованим на фінансове забезпечення до Фінансового управління, в тому числі й ОСОБА_1 , не дозволяв проводити його індексацію.

Не виплата позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 24.02.2016 року по 28.02.2018 року, послугувала підставою для звернення ОСОБА_1 до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України, Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 24 лютого 2016 року по 13 червня 2017 року; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24 лютого 2016 року по 13 червня 2017 року з врахуванням січня 2008 року як базового місяця; визнання протиправною бездіяльності Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 13 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року; зобов`язання Фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу ОСОБА_1 за період з 13 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року з врахуванням січня 2008 року як базового місяця, є такими, що підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист Військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року № 2011-XII (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) соціальний захист Військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб Військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у Військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст.18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною 2 ст.19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України Про індексацію грошових доходів населення.

Згідно із абз.2 ст.1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною 6 ст.2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно із ст.3 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому відповідно до визначення, яке міститься в абз.3 ст.1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Згідно із ст.4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч.2, 6 ст.5 Закону України Про індексацію грошових доходів населення підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно із ст.6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003р. №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до абз.5 п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з абз.1, 2, 5, 6 п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Абзацами 1 - 6 п.5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Відповідно до пп.2 п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Суд звертає увагу на те, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

У рішенні від 15.10.2013 року у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України Конституційний Суд України зазначив про те, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Також, Верховний Суд у Постановах від 19.06.2019 року (справа №825/1987/17), від 20.11.2019 року (справа №620/1892/19), від 05.02.2020 року (справа №825/565/17), вказав, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

На підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Суд звертає увагу на те, що з аналізу положень п.5 Порядку №1078 слідує, що можливість виплати особі індексації та порядок розрахунку її суми залежить від розміру підвищення оплати праці у місяці, в якому воно відбулося.

При цьому, відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення та Порядку №1078 обов`язок визначення розміру підвищення грошового доходу працівника та суми індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу, а також встановлення факту перевищення розміру підвищення грошового доходу працівника над сумою індексації, що склалася у місяці його підвищення з метою вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці), покладається безпосередньо на роботодавця.

Судом з`ясовано, що відповідачами Військовою частиною НОМЕР_1 , Військовою частиною НОМЕР_2 , Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних сил України, Головним управлінням оперативного забезпечення Збройних Сил України, до суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження виплати у період з 24.02.2016 по 28.02.2018 року індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за посадою, яку він займав, як і не надано належних, достатніх доказів на підтвердження того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Військова частина НОМЕР_5 , Головне управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, відсутні грошові кошти на індексацію грошового забезпечення позивача - ОСОБА_1 .

При цьому, судом встановлено, що Листом від 26.04.2021 року №154/181/1-385 Військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 , що у період з січня 2016 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України не нараховувалась та не виплачувалась відповідно до вимог вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/1/2.

Листом від 05.08.2021 року № 305/1471 Фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України повідомило ОСОБА_1 , що згідно Порядку та роз`яснення Мінсоцполітики від 04.07.2017 № 220/5140 проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. При цьому, Порядок не передбачає механізм виплати сум індексації у поточному році за минулі періоди. У 2017 фінансовий ресурс для здійснення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям органів військового управління зарахованим на фінансове забезпечення до Фінансового управління, в тому числі й ОСОБА_1 , не дозволяв проводити його індексацію.

Втім, суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не має впливати на наявність чи відсутність у позивача права на отримання індексації грошового забезпечення.

Положеннями Закону №1282-XII та Порядку №1078 чітко визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена у Постанові Верховного Суду по справі №825/874/17 від 12.12.2018 року.

Згідно ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Кечко проти України Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Враховуючи викладене, суд вважає посилання відповідача на відсутність необхідних коштів для виплати індексації грошового забезпечення необґрунтованими. До того ж, ця обставина не є належною підставою для не здійснення вказаних виплат.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, та враховуючи, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_2 , та Головним управлінням оперативного забезпечення Збройних Сил України протиправно не була нарахована, та у свою чергу Військовою частиною НОМЕР_1 , Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних сил України, не виплачена ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення за спірний період - з 24.02.2016 по 28.02.2018 року.

При цьому, з урахування того, що Військова частина НОМЕР_2 знаходиться на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , та Головне управління оперативного забезпечення Збройних Сил України знаходиться на фінансовому забезпеченні - Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України, суд вважає за необхідне зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення у повному обсязі, за період з 24.02.202016 по 13.06.2017 року, а Фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України - відповідно за період з 14 червня 2017 року по 28.02.2018 рік.

Щодо доводів відповідача Військової частини НОМЕР_2 , що повне грошове забезпечення позивача при звільненні його зі служби мало здійснюватися за місцем перебування на грошовому забезпеченні, тобто в Головному управлінні оперативного забезпечення Збройних Сил України, оскільки нарахування індексації грошового забезпечення може здійснювати виключно за місцем перебування військовослужбовця на фінансову забезпеченні, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, та жодним чином не заперечується відповідачами по справі, що ОСОБА_1 у період з 24.02.2016 року по 13.06.2017 року, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, суд зазначає, що протягом періоду з 24.02.2016 року по 13.06.2017 року, діяла Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджена наказом Міністерства оборони України від 14.07.2008 № 260, відповідно до пункту 1.9 котрої грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Таким чином, грошове забезпечення позивача за період з 24.02.2016 року по 13.06.2017 року нараховувалось та виплачувалось Військовими частинами НОМЕР_2 та НОМЕР_1 , та відповідно відповідачами мала нараховуватись і виплачуватись ОСОБА_1 індексація, відповідно до діючого на вказаний час законодавства.

Судом встановлено, що у період з 24.02.2016 року по 13.06.2017 року позивач не проходив військову службу в Головному управлінні оперативного забезпечення Збройних Сил України, та не перебував на її фінансовому забезпеченні, а тому вимоги до Головного управління в протиправності його дій або протиправній бездіяльності за вищевказаний період, не є обгрунтованими.

Щодо застосування в спірних правовідносинах січня 2008 року, як місяця з яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 24.02.2016 року по 28.02.2018 року, суд зазначає наступне.

Як передбачено п. 5 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації має здійснюватися з місяця наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець.

За загальним правилом, для індексації заробітної плати необхідно знати два взаємопов`язаних елемента: базовий місяць та коефіцієнт індексації.

При цьому базовий місяць - це місяць підвищення тарифних ставок (окладів), незалежно від розміру підвищення, а коефіцієнт індексації обчислюють на основі щомісячних індексів інфляції, які публікуються Держстатом. Розрахунок ведеться наростаючим підсумком до перевищення порогу індексації.

Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу) та нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця.

Таким чином, згідно із пунктом 5 Порядку №1078, місяць, у якому підвищено тарифну ставку (оклад) слід вважати базовим для індексації за дотриманням таких умов: заробітна плата зросла за рахунок її постійних складових; сума підвищення більша, ніж можлива індексація.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01 січня 2008 року, а отже січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення.

Наступним підвищенням посадових окладів військовослужбовців було 01 березня 2018 року, зі вступом в дію Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.

Як зазналось вище, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, яка застосовується з 01.12.2015 внесені зміни до Порядку № 1078, зокрема викладений в новій редакції пункт 5, яким передбачено інший порядок обчислення індексації доходів, а саме: у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 року.

Таким чином, з 01 грудня 2015 року зміна базового місяця для нарахування індексації залежить від підвищення тарифних ставок (окладів).

За таких обставин, з 01 грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а з моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Розмір посадового окладу військовослужбовців встановлено у січні 2008 року (Постанова Кабінету Міністрів України №1294 від 07 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб») та в подальшому такий був змінений (зріс) у березні 2018 року (Постанова Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»).

Тарифна ставка, оклад за посадами, які займав позивач протягом зазначеного періоду, не змінювалися з січня 2008 року.

Відтак, останнє підвищення окладу за посадами позивача відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови №704, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Отже, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача є січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців, а не вересень 2015 року чи інший базовий місяць.

Такий правовий висновок узгоджується, у тому числі, з висновком Верховного Суду, викладеному у Постанові від 28 червня 2022 року по справі № 420/4841/21.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування індексації грошового забезпечення у період з 24 лютого 2016 року по 13 червня 2017 року; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24 лютого 2016 року по 13 червня 2017 року з врахуванням січня 2008 року як базового місяця; визнання протиправною бездіяльності Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 13 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року; зобов`язання Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу ОСОБА_1 за період з 13 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року, з врахуванням січня 2008 року як базового місяця.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України, Головне управління оперативного забезпечення Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що підлягають частковому задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Фінансового управління Генерального штабу Збройних сил України, Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 24 лютого 2016 року по 13 червня 2017 року.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 24 лютого 2016 року по 13 червня 2017 року, з врахуванням січня 2008 року як базового місяця.

4. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 13 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

5. Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу ОСОБА_1 за період з 13 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року, з врахуванням січня 2008 року як базового місяця.

6. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 30.01.2024 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці, у період часу з 08.01.2024 р. по 22.01.2024 р., включно.

Суддя Ю.В. Харченко