Справа № 580/12165/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

01 лютого 2024 року справа № 580/12165/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та клопотання Головного управління ДПС у Черкаській області про закриття провадження та відмову від позову в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

20.12.2023 Головне управління ДПС у Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235; ) (далі позивач) подало у Черкаський окружний адміністративний суд позов про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі відповідач) податкового боргу в сумі 20583,38грн.

Обґрунтовуючи зазначив, що відповідач у добровільному порядку не сплачує самостійно задекларовану суму податкового зобов`язання відповідно до декларацій з єдиного податку з фізичних осіб: № від 15.07.2023, № від 16.08.2023, № від 20.10.2022, - а також пеня 1157,94грн. Позовну заяву просив розглянути без його участі.

Ухвалою суду від 21 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи правилами спрощеного позовного провадження.

29.12.2023 на адресу суду від відповідача надійшла заява (вх. №59005/23) про закриття провадження у справі, в якій просив прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю податкової заборгованості на дату подачі заяви (далі Заява). До неї додав платіжні доручення від 26.12.2023 та від 29.12.2023. Обґрунтовуючи зазначив, що сплатив заборгованість з єдиного податку, яка є предметом у цій справі, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями. Оскільки відсутній предмет спору, наявні підстави для відмови від позову.

25.01.2024 від позивача до суду надійшло клопотання (вх.№4408/24) (далі Клопотання), в якому зазначив, що відмовляється від позовних вимог у зв`язку з тим, що після подання адміністративного позову його задоволено шляхом погашення позовних вимог відповідачем, що підтверджується інтегрованою карткою платника.

Розглянувши Заява відповідача та Клопотання позивача, дослідивши письмові докази, суд установив підстави для закриття провадження у справі з огляду на таке.

Відповідач перебуває на податковому обліку позивача.

Згідно з даними зворотнього боку облікових карток відповідач на дату надходження вказаної вище позовної заяви мав непогашену недоїмку з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 20583,38грн, що виникла відповідно до декларацій з єдиного податку з фізичних осіб: № від 15.07.2023, № від 16.08.2023, № від 20.10.2022, - а також пеня 1157,94грн.

У зв`язку з несплатою узгодженої суми податкового зобов`язання сформовано податкову вимогу форми «Ф» від 04.04.2023 №0-2300 на загальну суму 67170,48грн.

Тому позивач звернувся зі вказаним позовом.

Суд установив, що після відкриття провадження відповідач сплатив податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб на суму 20583,38грн, що підтверджується квитанціями: від 26.12.2023 №699С-77МС-6ТТХ-3218, від 29.12.2023 №8934-5Х26-В69Е-1АХК, від 29.12.2023 №84А4-А7ВС-РЕ8Х-8831 та інтегрованою карткою платника, в якій зазначено про зарахування та сплату 26.12.2023 та 29.12.2023 коштів у рахунок погашення податкового боргу платіжним дорученням від 26.12.2023 та від 29.12.2023.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. Сплата єдиного податку з фізичних осіб входить до складу податку, який згідно з підп.10.1.2. п.10.1. ст.10 ПК України належить до місцевих. На підставі п.10.5. ст.10 ПК України місцеві податки та збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів відповідно до Бюджетного кодексу України. Отже, його зарахування здійснюється саме до вказаного бюджету.

Згідно з пунктом 41.1 ст.41 ПК України контролюючі органи - податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Підпунктом 54.3.3 ст.53 ПК України визначено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з п.291.2. ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3. ст.291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до п.291.4. ст.291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), послуги з надання доступу до мережі Інтернет, а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники:

а) юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків;

б) фізичні особи - підприємці, які провадять діяльність виключно в межах фермерського господарства, зареєстрованого відповідно до Закону України "Про фермерське господарство", за умови виконання сукупності таких вимог:

здійснюють виключно вирощування, відгодовування сільськогосподарської продукції, збирання, вилов, переробку такої власновирощеної або відгодованої продукції та її продаж;

провадять господарську діяльність (крім постачання) за місцем податкової адреси;

не використовують працю найманих осіб;

членами фермерського господарства такої фізичної особи є лише члени її сім`ї у визначенні частини другої статті 3 Сімейного кодексу України;

площа сільськогосподарських угідь та/або земель водного фонду у власності та/або користуванні членів фермерського господарства становить не менше 0,5 гектара, але не більше 20 гектарів сукупно.

Згідно з п.293.1. ст.293 ПК України ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Пунктом 57.3. ст.57 ПК України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Абзацом 1 п.57.1 ст.57 розділу II ПК України встановлено обов`язок платника податків самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.56.11. ст.56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Отже, самостійно визначені відповідачем податкові зобов`язанні не підлягають оскарженню та є податковим боргом відповідача.

Платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку (ст. 176 ПК України). Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання за змістом підп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визнається податковим боргом.

Згідно з п.87.9.ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, якщо у платника податків обліковувався податковий борг відповідач зобов`язаний зарахувати кошти, які він сплатив, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення.

Згідно з даними зворотнього боку облікової картки на дату розгляду Заяви та Клопотання позивач зарахував 20583,38грн з єдиного податку з фізичних осіб на підставі вказаних вище квитанцій, внаслідок чого відбулося погашення податкового боргу відповідача згідно з черговістю його виникнення. Тобто, позивач дотримався вимог п.87.9.ст.87 ПК України. Як наслідок, за вказаними підставами позовних вимог недоїмка погашена повною сплатою. Отже, предмет спору відсутній, а відмова від позову не порушує будь-яких прав, обов`язків та інтересів.

Згідно з п.2 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Оскільки Клопотання позивача свідчить, що він не підтримує позов, а встановлені обставини - про відсутність предмета спору, відмова від позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, інтересів та обов`язків інших осіб. Тому наявні підстави прийняти відмову від позову позивача та закрити провадження в адміністративній справі.

Згідно з ч.1 ст.140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Пунктом 5 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2011 №3676-VІ «Про судовий збір» (далі - Закон №№3676-VI) визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Відповідно до ч.2 вказаної статті Закону №3676-VI у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми, в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, повністю.

Зважаючи на відсутність доказів понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору за звернення з позовною заявою до адміністративного суду, відсутні підстави для їх повернення.

Керуючись ст.ст. 2-20,72-78, 132-140,181-185, 236-246, 257-263 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву вх. від 29.12.2023 №59005/23 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та клопотання вх. від 25.01.2024 №4408/24 Головного управління ДПС у Черкаській області () про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову Головного управління ДПС у Черкаській області () від позову про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) податкового боргу в сумі 20583,38грн та закрити провадження.

2. Роз`яснити про неможливість повторного звернення одного й того ж позивача з тим самим предметом і з тих самих підстав до адміністративного суду.

3. Копію ухвали направити учасникам справи.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Ухвала у повному обсязі складена, підписана та проголошена 01.02.2024.