Справа № 990/325/23
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 січня 2024 року

м. Київ

справа №990/325/23

адміністративне провадження №Зі/990/15/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Загороднюка А.Г., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Блажівської Н.Є., Бившевої Л.І., Пасічник С. С., Шишова О.О., Яковенка М.М. від участі у справі №990/325/23 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Президента України Зеленського В.О., Представництва ЄС в Україні, Представництва ООН в Україні про зобов`язання усунути бездіяльність, вжити дії,

УСТАНОВИВ:

07 грудня 2023 року до Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) до Верховної Ради України, Президента України Зеленського В.О., Представництва ЄС в Україні, Представництва ООН в Україні, у якій вона просить зобов`язати відповідачів:

1. усунути бездіяльність і вжити дії щодо оголошення стану війни на території України;

2. винести окрему ухвалу, якою зобов`язати керівника рф і його військо прибратися з України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Блажівська Н.Є. (головуючий суддя, суддя-доповідач), Бившева Л.І., Пасічник С.С., Шишов О.О., Яковенко М.М.

Верховний Суд ухвалою від 11 грудня 2023 року позовну заяву залишив без руху з огляду на її невідповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України). Суд встановив Позивачеві десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали суду для усунення виявлених недоліків шляхом: 1) зазначення номеру засобів зв`язку, адреси електронної пошти, відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету Позивача; 2) уточнення предмета спору, кола учасників справи, змісту позовних вимог, відповідного їх правового обґрунтування і викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до кожного з відповідачів; 3) зазначення переліку документів та інших доказів, що додані до позовної заяви; 4) обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів Позивача; 5) зазначення власного письмового підтвердження позивача про те, що нею не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; 6) обґрунтувати підстави для звернення до суду в інтересах інших осіб, якщо має місце такий випадок; 7) надання належним чином оформленого документу (його копію), що підтверджує наявність підстав для звільнення від сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали Позивач надіслала уточнену позовну заяву, а також заяву про відвід судді Блажівської Н.Є. і колегії суддів від участі у розгляді справи.

Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2024 року визнано необґрунтованою вказану заяву ОСОБА_1 про відвід суддів й передано її до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2024 року для розгляду заяви про відвід суддів визначено суддю Загороднюка А.Г.

Вирішуючи питання заявленого відводу, слід зазначити наступне.

У своїй заяві позивач зазначає, що наявні обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі №990/325/23, а тому вони не можуть брати участь у розгляді справи. Фактично твердження Позивача, наведені у заяві про відвід, зводяться до незгоди з ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху, недоброчесності, на її думку, колегії суддів і відсутності довіри до суддів Верховного Суду у громадської спільноти, порушення суддями вимог національного та міжнародного законодавства, рішень ЄСПЛ.

Так, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме неприпустимою є повторна участь судді в розгляді адміністративної справи.

Слід зазначити, що приписи статті 36 КАС України містять узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

У контексті цього варто зауважити, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді як реальної, так і суб`єктивної.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

- «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Відтак для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею(ями) принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як указано у Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин), - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя повинен уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно слід підкреслити, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід повинен бути вмотивований, тобто у ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

У заяві про відвід не наведено обставин прояву суддями поведінки, яка за наведених вище критеріїв свідчила б про наявність обґрунтованих сумнів в об`єктивності, неупередженості або особистій зацікавленості колегії суддів як підстави для відводу відповідно до статті 36 КАС України. Фактично заява позивача містить тільки припущення, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведене, слід відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Блажівської Н.Є., Бившевої Л.І., Пасічник С. С., Шишова О.О., Яковенка М.М. від участі у справі №990/325/23, визнавши її необґрунтованою.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 256 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Блажівської Н.Є., Бившевої Л.І., Пасічник С. С., Шишова О.О., Яковенка М.М. від участі у справі №990/325/23 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України, Президента України Зеленського В.О., Представництва ЄС в Україні, Представництва ООН в Україні про зобов`язання усунути бездіяльність, вжити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

...........................

А.Г. Загороднюк,

Суддя Верховного Суду