Справа № 160/15410/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2024 року м. Дніпросправа № 160/15410/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/15410/23 (головуючий суддя першої інстанції Серьогіна О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача 30.06.2023 року через підсистему «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно у сумі 85927,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 29.08.2013 року по 17.12.2020 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . 17.12.2020 року позивача відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2020 року №276 звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. У період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 01.12.2015 року по 17.12.2020 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення. Позивачем було направлено заяву до відповідача з проханням провести виплату індексації грошового забезпечення та надати відомості про виплачене грошове забезпечення. Відповідачем надано відповідь та зазначено, за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення через відсутність фінансового ресурсу. Механізм нарахування та виплати індексації грошового забезпечення відсутній.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено порядок та строки повідомлення учасників справи про відкриття провадження та призначення справи до розгляду, оскільки а ні ухвалу про відкриття провадження, а ні копію позовної заяви відповідач не отримував. Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено принципи рівності та змагальності. Також апелянт зазначає, що позовні вимоги, які розглядалися судом в межах цієї справи, вже були розглянуті у справі №160/6155/21 та прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, тобто позивачем порушено норми процесуального законодавства, оскільки подано позов з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, апелянт посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, так як позивач проходив військову службу, для якої встановлено спеціальний строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 29.08.2013 року по 17.12.2020 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . (а.с.17 зворот)

17.12.2020 року, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2020 року №276, позивача звільнено з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту. (а.с.17)

Як вважає позивач, у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 01.12.2015 року по 17.12.2020 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення.

У зв`язку із цим, 17.01.2021 року позивачем було направлено заяву до відповідача з проханням надання інформації щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. (а.с.7-8)

Відповідачем надано відповідь від 17.02.2021 року № 225/56/156фс та зазначено, за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року включно позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення через відсутність фінансового ресурсу. Механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення немає. (а.с.8-9)

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті йому індексації грошового забезпечення, діяв неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки таке право позивача прямо закріплено в чинному законодавстві України.

Щодо позовних вимог в частині визначення суми індексації грошового забезпечення в розмірі 85927,84 грн., суд першої інстанції зазначив, що такі вимоги є передчасними, оскільки на момент звернення до суду з позовом, було порушено виключно право позивача на отримання індексації, відповідач взагалі заперечує обов`язок нараховувати індексацію, а тому спору щодо суми індексації між сторонами не було.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частини 3 статті 9 Закону №2011 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Отже, нормами чинного законодавства прямо передбачено проведення індексації саме грошового забезпечення.

Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ (далі по тексту - Закон №1282) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі по тексту - Порядок №1078).

Пунктом 1 Порядку №1078 визначено правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Згідно з пунктом 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року позивачу не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення, що відповідачем не заперечується та підтверджується довідок про виплату індексації від 16.02.2021 року №225/56/146фс, №225/56/147 фс та №225/56/148фс. (а.с.13-16)

Скаржник обґрунтовує правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, тим, що згідно з роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 року №48/0/66-17 порядок виплати сум індексації грошових доходів не передбачає механізм нарахування та взагалі виплат індексації за попередні роки, а оскільки відповідач є бюджетною організацією, у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування індексація позивачу не нараховувалась і не виплачувалась.

Разом з тим, колегія суддів такі доводи до уваги не приймає та звертає увагу, що Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII, не обмежено проведення передбачених чинним законодавством України виплат, незалежно від наявності фінансування.

Щодо позовних вимог в частині визначення суми індексації грошового забезпечення в розмірі 85927,84 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність такої вимоги.

Апеляційний суд зазначає, що вимога про стягнення конкретної суми індексації не підлягає задоволенню, оскільки розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення у визначеному законом розмірі.

Посилання скаржника на порушення судом першої інстанції порядку та способу повідомлення учасників справи про відкриття провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом, апеляційний суд зазначає, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Положеннями частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Однак, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, доводи скаржника щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є безпідставними, оскільки його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України не обмежене будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2023 року у справі №380/15245/22, від 09.11.2023 року у справі №140/6868/21.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду не перевіряється.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/15410/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року в адміністративній справі №160/15410/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя Т.І. Ясенова