Справа № 461/106/16-ц
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №461/106/16-ц
У Х В А Л А

з питань визнання виконавчого листа таким,

що не підлягає виконанню

29 січня 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа - постанови №55427618 від 22.07.2019, виданої Галицьким ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області в межах виконавчого провадження №55427618 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Галицького ВДВС виконавчого збору в розмірі 10163,14 грн.

Частиною 3 статті 374 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суд розглядає заяву, зокрема, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Частиною 3 статті 374 - КАС України визначено, що суд розглядає заяву, зокрема, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Сторони у судове засідання не з`явилися. З огляду на це, суд перейшов до розгляду заяви в порядку письмового провадження.

Вирішуючи заяву суд враховує таке.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України: «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1, 2, 3 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів, рішень Національного банку України, наказів Голови Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України або осіб, які виконують їхні обов`язки, що законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень;

10) рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами;

11) рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.

Тобто, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, з урахуванням вказаних приписів законодавства є виконавчим документом.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 2, 4 статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

За приписами частини 1 статті 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з частиною 2 статті 374 КАС України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Тобто, однією з умов визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є те, що право на таке визнання має суд, який виконавчий документ видав.

Заява обґрунтована таким. Виконавче провадження ВП №55427618 розпочато Галицьким відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на підставі постанови №55427618 від 22.07.2019, виданої Галицьким ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області в межах виконавчого провадження №55427618, в якому жодних дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувана присуджених сум за виконавчим листом №461/106/16-ц від 09.10.2017 вчинено не було. Окрім цього, виконавчий лист №461/106/16-ц, виданий 09.10.2017 Галицьким районним судом м. Львова визнано таким, що не підлягає виконанню.

Суд враховує вказані обставини та зазначає, що відповідно до частини 1 - 4 статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції Закону №2475-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Заявник наголошує, що станом на сьогодні виконавче провадження ВП №59635393 не закінчено, арешти накладені в межах вказаного виконавчого провадження не зняті, відомості про боржників у виконавчому провадженні з Єдиного реєстру боржників не виключені.

Тобто, оскаржена постанова винесена в межах та за наслідками виконавчого провадження №55427618. Отже, не може бути розглянута відповідно до приписів статті 374 КАС України, оскільки виконавчий документ не винесений на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду.

Суд наголошує, що заявник звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, про те, що спір з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця

Враховуючи викладене, суд наголошує, що заявник не позбавлений права звернутися до Львівського окружного адміністративного суду в порядку окремого позовного провадження, оскільки застосування приписів статті 374 КАС України у даному випадку не передбачено.

З огляду на викладене у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 243, 248, 370, 374 КАС України, суд,- у х в а л и в :

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про повернення заяви може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Кравців О.Р.