Справа № 120/15376/23
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 лютого 2024 р. Справа № 120/15376/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у незвільненні позивача з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю третьої групи;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейним обставинами у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю третьої групи.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача - адвокат Гончарук Р.О. - вказує, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації та є солдатом В/ч НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що дружина позивача - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІІ групи (інвалідність з дитинства), ОСОБА_1 05.07.2023 направив на ім`я командира В/ч НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" з усіма необхідними документами. Разом з тим, відповідь на рапорт від 05.07.2023 не отримав. Проте у відповідь на адвокатський запит, відповідач листом від 18.09.2023 № 1619/157/5750 повідомив, що деякі додані до рапорту додатки були нотаріально не засвідчені, тому рекомендував повторно звернутись з аналогічним рапортом та належно засвідченими додатками.

Не погоджуючись із допущеною відповідачем бездіяльністю щодо незвільнення позивача з військової служби, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою від 17.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

02.11.2023 представник позивача подав до суду копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 674637 від 12.10.2023 та вказав, що внаслідок чергового переогляду МСЕК дружині позивача ОСОБА_2 у жовтні 2023 року повторно встановлена третя група інвалідності.

08.11.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник В/ч НОМЕР_1 заперечує щодо задоволення заявлених вимог в межах цього спору та вказує про таке.

Так, відповідно до статті 14 ЗУ "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Разом з тим із матеріалів цього адміністративного позову вбачається, що позивач подавав рапорт 05.07.2023 (вх. № 3172 від 12.07.2023) не до своїх безпосередніх командирів, тому ОСОБА_1 порушив процедуру звернення із службових та особистих питань серед військовослужбовців відповідно до Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

15.11.2023 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій, посилаючись на норми пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, зауважив що оскільки конструкція вказаної норми після слова "подають" не містить прислівника "виключно", тому при поданні рапорту про звільнення з військової служби військовослужбовець має право вибору порядку такого подання, тобто або на безпосереднього командира, або на посадову особу, яка буде приймати рішення по суті рапорту - на командира військової частини. Крім того, вищевказане Положення не містить імперативної норми, яка б зобов`язувала командира військової частини (за обставинами цієї справи) повертати, не розглядати або відмовляти в розгляді рапорту у разі подання його не по команді. Більше того, відповідач здійснив розгляд рапорту по суті (чим визнав, що його подано у належний спосіб), однак не прийняв відповідного рішення, що слідує із відповіді на адвокатський запит від 18.09.2023 № 1619/157/575, який підписано тією ж посадовою особою, якій адресувався рапорт - командиром Військової частини НОМЕР_1 .

22.11.2023 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, які за своїм змістом повністю відтворюють відзив В/ч НОМЕР_1 .

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації та з 13.05.2022 є солдатом В/ч НОМЕР_1 .

12.07.2023 на адресу В/ч НОМЕР_1 (вх. №3172 від 12.07.2023) надійшов рапорт ОСОБА_1 від 04.07.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Рапорт адресовано командиру В/ч НОМЕР_1 . В якості додатків до рапорту військовослужбовець вказав: копія паспорта та РНОКПП; копія свідоцтва про шлюб; копія паспорта та РНОКПП дружини; копія довідки до акта огляду МСЕК; копія пенсійного посвідчення дружини.

Як зазначає сторона позивача у зв`язку із тривалим нерозглядом рапорту від 04.07.2023, адвокат Гончарук Р.О. у серпні 2023 року звернувся до командира В/ч НОМЕР_1 із адвокатським запитом про результати розгляду рапорту Клименка С.В.

Листом від 18.09.2023 № 1619/157/5750 у відповідь на адвокатський запит представника позивача командир В/ч НОМЕР_1 повідомив про проведення перевірки рапорту ОСОБА_1 та вказав, що за наслідками такої встановлено, що деякі з додатків рапорту не були звірені належним чином, що викликало сумніви у їх дійсності. У зв`язку з наведеним відповідач просив адвоката вступити у взаємодію з військовослужбовцем та роз`яснити йому можливість повторної подачі рапорту та правильного завірення копій документів.

Разом з тим, позивач стверджує, що усі додатки до поданого ним рапорту були засвідчені належним чином (нотаріально), а відповідач всупереч положень чинного законодавства не прийняв по рішення по суті рапорту ОСОБА_1 та не звільнив останнього із військової служби за умови наявності у військовослужбовця права на таке звільнення.

Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини як особи з інвалідністю ІІІ групи, через що 05.07.2023 засобами поштового зв`язку направив адресований командиру В/ч НОМЕР_1 рапорт на звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Такий рапорт Клименка С.В. надійшов на адресу В/ч НОМЕР_1 12.07.2023, що не заперечується сторонами.

Водночас, спір між сторонами виник щодо неналежного розгляду вказаного рапорту на звільнення, оскільки, на переконання представника позивача, відповідь на адвокатський запит представника ОСОБА_1 не може вважатись належним розглядом такого рапорту за відсутності вмотиваної відповіді та відповідного управлінського рішення про відмову або задоволення рапорту позивача.

Натомість відповідач у відзиві стверджує, що позивач подавав рапорт 05.07.2023 (вх. № 3172 від 12.07.2023) не до своїх безпосередніх командирів, тому ОСОБА_1 порушив процедуру звернення із службових та особистих питань серед військовослужбовців відповідно до Статуту внутрішньої служби ЗСУ.

З приводу заявлених аргументів сторін суд вказує про наступне.

Відповідно до пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд звертає увагу, що подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (пункт 241 Положення).

Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з пунктом 12.1 Розділу ХІV Інструкції № 170, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Абзацом 2 пункту 14.10 Інструкції №170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Відповідно до абзацу тринадцятого п. 14.10 Розділу ХІV Інструкції документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах визначених в Законі № 2232-XII.

Разом з тим, варто вказати, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735 (далі - Інструкція № 735).

Згідно пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції № 735, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту, які мають бути прийняті в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

З доказів наданих учасниками справи вбачається, що рапорт позивача про звільнення його з військової служби датований 04.07.2023 надійшов на адресу В/ч НОМЕР_1 на 12.07.202 (вх. №3172 від 12.07.2023). Рапорт адресовано командиру В/ч НОМЕР_1 .

Разом з тим суд зауважує, під час розгляду цієї справи відповідачем на надано належних та допустимих доказів, що поданий ОСОБА_1 рапорт був розглянутий відповідно до вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та за наслідками розгляду такого, було прийнято відповідне управлінське рішення про його задоволення або відмову із обґрунтуванням.

Поряд з цим лист В/ч НОМЕР_1 від 18.09.2023 № 1619/157/5750 у відповідь на адвокатський запит представника позивача не може бути розцінена судом як розгляд рапорту ОСОБА_1 , адже такий не відповідає ознакам управлінського рішення та не вирішує порушених військовослужбовцем питань, а носить рекомендаційний характер.

Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачем у розглядуваних спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, оскільки Військовою частиною НОМЕР_1 не прийнято мотивованого рішення за наслідками подання рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами.

Поряд з цим суд відхиляє аргументи сторони відповідача, що наведені у відзиві на позовну заяву відносно того, що ОСОБА_1 порушено процедуру звернення із службових та особистих питань серед військовослужбовців відповідно до Статуту внутрішньої служби ЗСУ, оскільки рапорт був адресований не прямому командиру, а командиру військової частини, адже наведені вище положення чинного законодавства, що регулюють порядок та процедуру звільнення з військової служби не місять норм, які б наділяли відповідача правом ігнорувати розгляд рапортів військовослужбовців, та не здійснювати розгляд таких навіть за умови звернення до командира відповідної військової частини, а не безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.

Суд зауважує, що під час воєнного стану подання військовослужбовцем документів на звільнення разом з рапортом не безпосередньому начальнику хоча і є недотриманням приписів статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 233 Положення № 1153/2008, однак не може бути підставою для його не розгляду в розумний строк .

Разом з тим, щодо обраного позивачем способу захисту, то суд зазначає наступне.

Так, представник позивача просить у поданому позові просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у незвільненні позивача з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю третьої групи та зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейним обставинами у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою з інвалідністю третьої групи.

У цій справі судом визначено, що рапорт про звільнення ОСОБА_1 з військової служби по суті розглянутий не був. А тому, на переконання суду зазначені позовні вимоги є необґрунтованими і передчасними.

Поряд з цим в межах розгляду цієї справи судом не надається оцінка наявності чи відсутності у ОСОБА_1 права на звільнення з військової служби, адже такі повноваження належать до виключної дискреції посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 . Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність дій чи бездіяльності посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 у спірних правовідносинах у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за встановленими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії", в яких останній зазначив, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції не полягає у підміні органів влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Тому у випадку прийняття рішення щодо прийняття наказу про звільнення з військової служби з лав Збройних сил України у зв`язку із сімейними обставинами, суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи вимоги частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту позивача буде задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльності В/ч НОМЕР_1 щодо не розгляду та неприйняття рішення за рапортом позивача про звільнення з військової служби та зобов`язання В/ч НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби за пп. "г" п. 2 частини 4 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю з урахуванням висновків суду, висловлених у цьому рішенні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов по суті належить задовольнити частково.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини 3 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду та неприйняття рішення за рапортом (вх. №3172 від 12.07.2023) ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт (вх. №3172 від 12.07.2023) ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за пп. "г" п. 2 частини 4 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, з урахуванням висновків, висловлених у мотивувальній частині цього рішення.

В задоволенні решти вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 715,70 грн (сімсот п`ятнадцять грн 70 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01.02.2024.

Суддя Томчук Андрій Валерійович