Справа № 340/1754/23
Суддя: О.С. ПЕТРЕНКО
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/1754/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

1)визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ним остаточного розрахунку у день виключення зі списків особового складу та стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь грошові кошти в розмірі 104 592,00 грн., які складаються з:

1)щомісячної премії у розмірі 39 760 грн.

2) надбавки за особливості проходження служби у розмірі 9100 грн.

3) грошової компенсації за 20 діб невикористаної щорічної відпустки у розмірі 14000 грн.

4) одноразової грошової допомоги для оздоровлення в розмірі 13202 грн.

5) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірі 520 грн.

6) додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях в розмірі 28000 грн.

2) стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь заробітну плату за 2 місяці у розмірі 90 000 грн.

3) стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу за період з 28.11.2022 по 07.04.2023 в сумі 180 000 грн.

4) стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при звільненні позивача з військової служби з ним не проведено повний розрахунок, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 11.05.2023 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с.38).

Вищевказану ухвалу направлено на адресу військової частини НОМЕР_1 - АДРЕСА_1 .

Однак, на адресу суду повернувся конверт, на якому вказано, що за вказаною вище адресою військова частина НОМЕР_1 не знаходиться.

Ухвалою суду від 08.06.2023 до участі в справі в якості співвідповідача залучено військову частину НОМЕР_2 . Копію ухвали в справі направлено на адресу військової частини АДРЕСА_1 .

Однак, на адресу суду повернувся конверт, на якому вказано, що за вказаною вище адресою військова частина НОМЕР_2 не знаходиться.

Ухвалою суду від 19.09.2023 з метою належного розгляду справи витребувано докази, яку скеровано до Міністерства оборони України.

Однак, не зважаючи на вжиті судом процесуальні заходи, від відповідачів до суду не надійшло ні відзиву, ні доказів, що витребовувались судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані стороною позивача документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням наданих ним доказів, судом встановлено наступне.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №332 від 28.11.2022 ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу №332 від 28.11.2022, при звільнені військова частина мала сплатити позивачу:

- премію в розмірі 284 % посадового окладу за період з 01.11.2022 по 28.11.2022;

- надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 % від посадового окладу з 01.11.2022 по 28.11.2022;

- грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік терміном 20 діб;

- одноразову грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік в розмірі 13202,30 грн.;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірі 530,00 грн.;

- додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях за період з 01.11.2022 по 28.11.2022 пропорційно днів безпосередньої участі в розрахунку 30 000 грн. (а.с.10).

Позивач вказує, що відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем, що зумовило звернення останнього до суду за захистом своїх прав та інтересів. Зазначає, що ним було направлено претензію до відповідача, однак вона залишена без відповіді (а.с.12).

Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходить з викладеного вище та наступного.

За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року № 64/2022 (далі - Указ № 64/2022), затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції РНБО України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжено.

28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", яка набула чинності з 24 лютого 2022 року.

Пунктом 1 постанови, на дату набуття нею чинності, було установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування, застосовується з 24.02.2022.

Тобто, чинними станом на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правовими актами передбачено, що всі без винятку військовослужбовці отримують щомісячно додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень.

Жодних виключень, винятків, обмежень щодо виплати військовослужбовцям контрактної служби фіксованої суми додаткової винагороди положення постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року не містять.

Згідно з приписами розділу XVI "Преміювання" Порядку № 260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Розмір щомісячної премії у військовій частині та підпорядкованих їй військових частинах установлює командир цієї частини, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі військової частини.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Як встановлено судом, в наказі №332 від 28.11.2022 визначено до виплати позивачу:

- премію в розмірі 284 % посадового окладу за період з 01.11.2022 по 28.11.2022;

- надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 % від посадового окладу з 01.11.2022 по 28.11.2022;

- грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік терміном 20 діб;

- одноразову грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік в розмірі 13202,30 грн.;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірі 530,00 грн.;

- додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях за період з 01.11.2022 по 28.11.2022 пропорційно днів безпосередньої участі в розрахунку 30 000 грн.

Отже, при звільненні позивача відповідач був зобов`язаний провести з ним остаточний розрахунок, однак стороною відповідача не надано суду доказів щодо остаточного розрахунку з позивачем при звільнені.

Позивач, в обґрунтування порушеного права надає суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 14.02.2023 (а.с.29), в якому наявна інформація про отримані ОСОБА_1 доходи за квітень-жовтень 2022 року.

При цьому, позивач звільнений з військової служби 28.11.2022 року, але будь яких відомостей щодо нарахувань у цей період довідка від 14.02.2023 не містить.

Відповідно до положень статті 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.

В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки".

Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі, якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту, військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Так, постановою від 21 серпня 2019 року Великої Палати Верховного Суду, за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19), зроблено наступний правовий висновок: «відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки».

Отже, з урахуванням норм чинного законодавства, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Судом встановлено, що за час проходження служби позивачу надавалась частина щорічної основної відпустки за 2022 рік. Встановлено необхідність виплатити грошову компенсацію з невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2022 року №332.

Отже, при звільненні позивача відповідач був зобов`язаний провести з ним остаточний розрахунок за невикористану основну відпустку.

Військовослужбовець, який звільняється зі служби, має право на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної та основної відпустки, яка передбачена абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII з урахуванням щомісячної додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з врахуванням раніше виплачених сум.

Так, пунктом 1 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011 -XII встановлено право на отримання матеріально допомоги на оздоровлення, яка виплачується разом з наданням щорічної відпустки.

Відповідно до пп.3 п.5 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Суду не надано доказів стороною відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік в розмірі 13202,30 грн. та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірі 530,00 грн., про що зазначено в наказі №332 від 29.11.2022 року.

З огляду на вищевикладене, в порушення законодавства України, військова частина НОМЕР_1 не провела з позивачем остаточний розрахунок виплат, про які зазначено в наказі №332 від 28.11.2022, доказів протилежного суду не надано.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 28.11.2022 по 07.04.2023 (день звернення до суду), суд зазначає наступне.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Водночас, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно зі статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Частиною другою цієї ж статті передбачено те, що, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 21 квітня 2021 року (справа № 120/3857/19-а), від 14 липня 2022 року (справа № 620/3095/20).

Отже, позивач мав би право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Однак, в ході судового розгляду не встановлено, що відповідач невчасно з ним розрахувався, відсутня дата фактичного розрахунку, що свідчить про передчасність заявлених позовних вимог.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з військової частини на його користь 50 000 грн. моральної шкоди за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому позов слід частково задовольнити.

Керуючись ст.ст.139, 243, 245, 246, 255, 257-258, 262, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 що полягає у невиплаті ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №332 від 28.11.2022:

- премії в розмірі 284 % посадового окладу за період з 01.11.2022 по 28.11.2022;

- надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65 % від посадового окладу з 01.11.2022 по 28.11.2022;

- грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік терміном 20 діб;

- одноразової грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік в розмірі 13202,30 грн.;

- матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірі 530,00 грн.;

- додаткової винагороди за безпосередню участь в бойових діях за період з 01.11.2022 по 28.11.2022 пропорційно днів безпосередньої участі в розрахунку 30 000 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №332 від 28.11.2022 року, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 :

- премію в розмірі 284 % посадового окладу за період з 01.11.2022 по 28.11.2022;

- надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65 % від посадового окладу з 01.11.2022 по 28.11.2022;

- грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2022 рік терміном 20 діб;

- одноразову грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік в розмірі 13202,30 грн.;

- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірі 530,00 грн.;

- додаткову винагороду за безпосередню участь в бойових діях за період з 01.11.2022 по 28.11.2022 пропорційно днів безпосередньої участі в розрахунку 30 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 255КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. ПЕТРЕНКО