Справа № 560/5390/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

29 січня 2024 року

м. Київ

справа №560/5390/23

адміністративне провадження № К/990/1632/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року

у справі №560/5390/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

- визнати викладений у листі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №2200-0304-8/16819 від 07 березня 2023 року протиправним висновок щодо відсутності підстав для призначення (переведення) позивача пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII);

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 28 лютого 2023 року, яким позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) на пенсію за віком згідно Закону №3723-XII;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати позивачу до стажу державної служби період проходження військової служби в армії з 11 травня 1977 року по 18 травня 1980 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати позивачу до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування на посаді голови Печеської сільської ради з 04 липня 2001 року по 12 квітня 2006 року та на посаді старости с.Печеськи Лісогринівецької сільської ради з 24 травня 2016 року по 24 листопада 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати позивачу з 20 лютого 2023 року пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного у довідках Лісогринівецької сільської ради "Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, вислуга, ранг, надбавка за вислугу років) №8 від 17 лютого 2023 року та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь які 60 календарних місяців підряд перед зверненням на пенсію) №7 від 17 лютого 2023 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо незарахування до стажу державної служби ОСОБА_1 періодів проходження строкової служби у лавах Радянської Армії з 11 травня 1977 року по 18 травня 1980 року, а також роботи в органах місцевого самоврядування на посаді голови Печеської сільської ради з 04 липня 2001 року по 12 квітня 2006 року та на посаді старости с. Печеськи Лісогринівецької сільської ради з 24 травня 2016 року по 24 листопада 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди проходження строкової служби в армії з 11 травня 1977 року по 18 травня 1980 року, а також роботи в органах місцевого самоврядування на посаді голови Печеської сільської ради з 04 липня 2001 року по 12 квітня 2006 року та на посаді старости с. Печеськи Лісогринівецької сільської ради з 24 травня 2016 року по 24 листопада 2020 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року скасовано рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 28 лютого 2023 року про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону №3723-XII та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 з 20 лютого 2023 року пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків від заробітку зазначеного у довідках Лісогринівецької селищної ради про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця ( посадовий оклад, вислуга, ранг, надбавка за вислугу років) №8 від 17 лютого 2023 року та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців підряд перед зверненням на пенсію) №7 від 17 лютого 2023 року. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 28 лютого 2023 року про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком згідно Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону №3723-XII.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 з 20 лютого 2023 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, без врахування довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №7 від 17 лютого 2023 року та №8 від 17 лютого 2023 року, виданих Лісогринівецькою сільською радою.

В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року залишено без змін.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - скаржник) 11 січня 2023 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступну підставу для касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №560/5390/23, яка передбачена частиною п`ятою статті 328 КАС України: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

З огляду на вищевказане, Суд дійшов висновку що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б вказували на те, що розгляд такої справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Також, перевіркою змісту касаційної скарги Судом встановлено, що скарга не містить посилань та належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, які визначені частиною четвертою статті 328 КАС України, що виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі №560/5390/23 та свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги.

Суд звертає увагу, що цитування положень частини четвертої статті 328 КАС України не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частиною четвертою та частиною п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі не обґрунтовано, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом в ухвалах від 11 вересня 2023 року у справі №560/2851/23, від 04 жовтня 2023 року у справі №560/11344/22, від 18 січня 2024 року у справі №380/3365/23.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року у справі №560/5390/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа