Справа № 140/19062/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/19062/23 пров. № А/857/21731/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Кузьмич С.М.,

суддя Матковська З.М.

секретар судового засідання Слободян І.М.

за участю представників сторін:

від прокуратури Лука Г.В.

від відповідача Тетарчук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Волинської обласної прокуратури на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року про залишення позову без розгляду (головуючий суддя Денисюк Р.С., м. Луцьк, проголошено 10:52:39) у справі № 140/19062/23 за адміністративним позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави до Державної комісії України по запасах корисних копалин, Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньсапрофос» про визнання протиправними та скасування протоколу та дозволу, -

В С Т А Н О В И В:

06.07.2023 заступник керівника Волинської обласної прокуратури звернувся в суд першої інстанції з позовом в інтересах держави до Державної комісії України по запасах корисних копалин (відповідач 1, ДКЗ), Державної служби геології та надр України «Волиньсапрофос» (відповідач 3, товариство «Волиньсапрофос») про визнання протиправними та скасування протоколу засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин від 14.04.2015 № 3350 та спеціального дозволу на користування надрами від 04.10.2016 № 6143, виданого ТОВ «Волиньсапрофос» Державною службою геології та надр України для видобування сапропелів, придатних для використання в якості добрив у сільському господарстві на території родовища «озеро Синове».

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року позов заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави до Державної комісії України по запасах корисних копалин, Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньсапрофос» про визнання протиправними та скасування протоколу та дозволу залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Волинська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначила, що питання раціонального користування корисними копалинами потребують особливої уваги. Звертає увагу, що обчислення трьохмісячного строку звернення до суду із даними позовами слід застосовувати із врахуванням статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Вказує на те, що Волинська обласна прокуратура після прийняття ДКЗ оскаржуваного протоколу та видачі дозволу не володіла інформацією про недотримання відповідачем вимог законодавства, які порушують інтереси держави, а відтак у позивача не було підстав для скерування запитів в порядку частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою отримання вказаного протоколу та спеціального дозволу. Вказані документи отримані прокуратурою 12.04.2023. Відтак, лише після опрацювання та вивчення в комплексі отриманих з Держгеонадр матеріалів, прокурором встановлено порушення вимог закону в сфері надрокористування. Апелянт звертає увагу, що остаточно факт порушення інтересів держави в даній справі прокурором встановлено 22.05.2023, після опрацювання та вивчення отриманої інформації від Держгеонадр №2475/03-4/2-23. Вважає, що строк звернення до суду не пропущений. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

05.12.2023 відповідачем 1 до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що вказані апелянтом обставини у поданій апеляційній скарзі не можуть бути причиною для поновлення строку звернення до суду з позовом, оскільки матиме наслідок необґрунтованого втручання суду у принцип правової визначеності та порушення права інших учасників провадження на справедливий судовий розгляд в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що обставини, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду, скаржником не наведено. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

06.12.2023 відповідачем 3 до суду подано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що доказів щодо наявності обставин, які б об`єктивно унеможливили звернення заступника керівника Волинської обласної прокуратури до суду в інтересах держави протягом визначеного законом строку, зокрема, докази неможливості звернення із відповідними запитами до державних органів з метою перевірки надрокористування, що здійснювалося ТОВ «Волиньсапрофос» ще з 2015 року, раніше ніж у 2023 році апеляційна скарга не містять. Відтак, оскаржувана ухвала є законною і постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Прокурор в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача ТОВ «Волиньсапрофос» заперечує доводи апеляційної скарги. Вважає , що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Одночасно з позовною заявою прокурор подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, обґрунтовану тим, що про порушення інтересів держави позивачу стало остаточно відомо 22.05.2023, після отримання інформації від Держгеонадр № 2475/03-4/2-23 щодо документів, на підставі яких здійснено державну реєстрацію ТОВ «Волиньсапрофос» робіт з геологічного вивчення надр в межах родовища сапропелів «Озеро Синове» (форма 3-гр), які в подальшому подано на розгляд ДКЗ. Вказує на те, що незаконність протоколу ДКЗ України № 3350 від 14.04.2015 встановлена прокурором саме 22.05.2023.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 було визнано підстави вказані у заяві заступника керівника Волинської обласної прокуратури про поновлення строку звернення до суду з даним позовом неповажними, позовну заяву було залишено без руху на підставі положень частин першої, другої статті 169, частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) та позивачу встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху в тому числі для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій необхідно було вказати інші підстави для поновлення строку ніж ті які вказані у заяві, надати докази поважності причин пропуску цього строку.

24.07.2023 від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.

Відповідачем ДКЗ подано клопотання про залишення позову без розгляду з двох підстав: пропуску строку звернення до суду та у зв`язку з відсутністю у прокурора правових підстав для представництва інтересів держави і звернення до суду з цим позовом.

Держгеонадрами подано заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду. Вказує на те, що перебіг строку звернення до суду у позивача розпочався з 20.09.2016. Зазначає, що позивачем жодним чином не обґрунтовано поважності тривалого пропуску строку звернення до суду.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду слід відмовити, при цьому, клопотання відповідачів про залишення позову без розгляду необхідно задовольнити.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Аналіз зазначених положень дозволяє дійти висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Проте, обґрунтовуючи ухвалу суд першої інстанції обмежився лише тим, що зазначив про наявність у відкритому доступі інформації щодо прийняття рішень та надання дозволів, не врахувавши, що з вказаних документів жодним чином не вбачаються порушення законодавства, які стали підставою для позову, а також порушення інтересів держави. Окрім того, суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про презумпцію можливості та обов`язку прокурора знати про порушення законодавства, які стали підставою для скерування позову до суду відразу після вчинення відповідних дій відповідачами ще у 2015 та 2016 роках, зокрема, шляхом витребування необхідної інформації за запитом прокурора.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра є об`єктами права власності народу України. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Статтею 4 Кодексу України про надра передбачено, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основи національної безпеки України» використання надр є однією зі сфер, що становить національну безпеку, за умови захищеності цієї сфери забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам.

Ефективне використання природних ресурсів, як складова екологічної безпеки, є пріоритетом національної безпеки. Це пов`язано з тим, що корисні копалини належать до непоновлюваних природних ресурсів, геологічна швидкість утворення яких є значно меншою, ніж швидкість споживання людиною. Крім того, видобуток корисних копалин чинить один із найбільш негативних впливів на довкілля серед галузей промисловості. Тому, посиленої уваги потребують факти порушення правових норм як при отриманні прав на надра, так і під час їх використання.

Судовий захист з боку адміністративного суду є найбільш ефективним механізмом захисту прав та інтересів громадян, інших фізичних та юридичних осіб, а також державних (суспільних) інтересів у випадку їх порушення з боку будь-якого суб`єкта, оскільки особливостями адміністративного судочинства є: заборона відмови в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини (частина четверта статті 6 КАС України); лише адміністративний суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, суспільних інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 КАС України); лише адміністративний суд зобов`язаний вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (правовий висновок Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.11.2022 у справі №240/401/19).

Питання строків звернення до суду в адміністративних справах з аналогічних правовідносин було предметом дослідження Верховним Судом.

Так, у справі № 240/3379/19 за позовом заступника прокурора Житомирської області до Державної комісії по запасах корисних копалин, Житомирської обласної ради, третя особа - ТОВ «Габро ресурс» про визнання протиправними та скасування протоколу, суд першої інстанції визнав причини пропуску процесуального строку звернення до суду поважними. При цьому, у зазначеній справі прокурор дізнався про порушення інтересів держави після отримання відповідних документів, в тому числі протоколу ДКЗ України, з обласної ради. Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду доводи відповідачів у даній справі щодо відсутності підстав для поновлення прокурору строків звернення до суду визнані необгрунтованими.

Разом з тим, Верховний суд України 05.07.2023 у справі № 380/15396/22, розглядаючи касаційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури, визнав поважними підстави пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду вказавши, що у випадку звернення прокурора із позовом в інтересах держави положення частини другої статті 122 КАС України (для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня виникнення відповідних підстав) слід застосовувати з урахуванням вимог частини третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», які серед іншого, вимагають від прокурора перед зверненням до суду з позовом в інтересах держави довести, що відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави; крім того лише у такій ситуації прокурор отримує право запитувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Апеляційний суд зазначає, що згідно ст. 131-1 Конституції України органи прокуратури здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Такий же порядок викладений у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», за приписами якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Крім того, частиною 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Зважаючи на роль прокурора в демократичному суспільстві та потребу дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, законодавець виходить із того, що інтереси держави повинні насамперед захищати відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор, який не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень. Водночас, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор, реалізуючи представницькі повноваження, виконує субсидіарну роль та замінює в судовому провадженні суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно, а також у випадку відсутності такого органу.

Апеляційний суд звертає увагу, що після здійснення Державною службою геології та надр України державної реєстрації ТОВ «Волиньсапрофос» робіт з геологічного вивчення надр родовища «озеро Синове» та прийняття Державною комісією по запасах корисних копалин оскаржуваного протоколу, Волинська обласна прокуратура не володіла інформацією про недотримання відповідачами вимог законодавства, які порушують інтереси держави. Таким чином, у Волинській обласній прокуратурі не було підстав для скерування запитів в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою отримання оскаржуваного протоколу та інформації щодо підстав здійснення Державною службою геології та надр України державної реєстрації ТОВ «Волиньсапрофос» робіт з геологічного вивчення надр, що вказує на невірне застосування судом вищевказаних норм матеріального права та передчасність висновків щодо можливості та обов`язку прокурора з`ясувати відповідні обставини в 2015 році.

Разом з тим, підстави для звернення Волинською обласною прокуратурою до суду з позовом про оскарження протоколу ДКЗ № 3350 та спеціального дозволу на користування надрами № 6143 виникли лише після встановлення відомостей, що можуть свідчити про можливі порушення інтересів держави.

Так, оскаржуваний протокол ДКЗ України № 3350 та спеціальний дозвіл на користування надрами № 6143 обласною прокуратурою отримано 12.04.2023 згідно листа Держгеонадр від 12.04.2023 № 1934/03-4/2-23.

В подальшому, на запит обласної прокуратури від 25.04.2023 № 12-273вих-23 Державною службою геології та надр України 12.05.2023 за № 2475/03-4/2-23 скеровано Перелік об`єктів робіт та досліджень з геологічного вивчення надр (форма 3-гр).

Колегія суддів вказує, що сам факт видачі Держгеонадрами спеціального дозволу на користування надрами не може бути підставою для звернення до суду, тому не надає прокурору права на здійснення представницьких повноважень. Лише після опрацювання та вивчення в комплексі отриманих з Держгеонадр матеріалів та документів, на підставі яких здійснено державну реєстрацію ТОВ «Волиньсапрофос» робіт з геологічного вивчення надр в межах родовища сапропелів «Озеро Синове» (форма 3-гр), прокурором встановлено порушення вимог закону у сфері надрокористування.

Апеляційний суд зазначає, що з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, Волинською обласною прокуратурою 22.03.2023 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» зроблено запит до Держгеонадр щодо отриманих ТОВ «Волиньсапрофос» спеціальних дозволів на користування надрами та надання їх копій. Остаточно факт порушення інтересів держави в даній справі встановлено прокурором 22.05.2023, після опрацювання та вивчення отриманої інформації від Держгеонадр № 2475/03-4/2-23, зокрема документів, на підставі яких здійснено державну реєстрацію ТОВ «Волиньсапрофос» робіт з геологічного вивчення надр в межах родовища сапропелів «Озеро Синове» (форма 3-гр), які в подальшому подано на розгляд ДКЗ України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до приписів частини 1 статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325,328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Волинської обласної прокуратури задовольнити

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у справі №140/19062/23 скасувати та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 31 січня 2024 року.