Справа № 300/1460/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/1460/20 пров. № А/857/24181/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові, апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Шумей М.В. у м. Івано-Франківськ, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 300/1460/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача податковий борг в сумі 386080,60 грн.

15 жовтня 2020 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив.

Стягнув з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг в сумі 386080,60 грн.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач підставно звернувся з позовом про стягнення податкового боргу з відповідача, який виник внаслідок несплати відповідачем самостійно визначених та узгоджених податкових зобов`язань. Суд погодився із доводами позивача про те, що позивач дотримався порядку узгодження податкових зобов`язань.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що у березні 2021 року подав уточнюючу податкову декларацію у якій виправив помилки звітної податкової декларації за 2019 рік від 08.02.2020 року. Зважаючи на уточнюючу податкову декларацію податковий орган зменшив суму податкового боргу до 74161,72 грн., яку відповідач сплатив у липні та серпні 2021 року. З цих підстав відповідач вважає незаконним стягнення з нього суми боргу 386080,60 грн.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що станом на 27 лютого 2019 року у відповідача існував борг зі сплати єдиного податку в сумі 169004,96 грн.

28.02.2019 року позивач прийняв та надіслав позивачу на вказану суму податкову вимогу форми «Ф» № 2656-50. Цю вимогу відповідач отримав 15.03.2019 року.

14.01.2020 року позивач прийняв податкове повідомлення-рішення № про застосування штрафу в сумі 33800,99 грн. за затримку сплати єдиного податку на суму 169004,95 грн.

Частину з цієї суми, а саме 9648,59 грн., позивач сплатив. Цю обставину сторони не заперечують. Несплаченим залишився штраф в сумі 24152,40 грн.

08.02.2020 року відповідач подав до Долинської ДПІ (м. Болехів) звітну податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік, у якій визначив до сплати податок на доходи фізичних осіб в сумі 334087,57 грн. та військовий збір в сумі 27840,63 грн.

Внаслідок несплати визначених у податковій декларації податкових зобов`язань та частини штрафу, згідно із податковим повідомленням-рішенням № від 14.01.2020 року, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 386080,60 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У підпункті 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Водночас, згідно із пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Апеляційний суд встановив, що відповідач 08.02.2020 року подав податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2019 рік, у якій визначив податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 334087,57 грн. та військового збору в сумі 27840,63 грн., які не сплатив у вказаний вище строк.

Цю обставину відповідач не заперечує.

Таким чином, податкові зобов`язання відповідача зі сплати податку на доходи з фізичних осіб та військового збору, згідно з вищезазначеною декларацією, відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, є узгодженими з моменту подання такої декларації.

Що стосується суми штрафу 33800,99 грн. за затримку сплати єдиного податку на суму 169004,95 грн. то вона визначена податковим повідомленням-рішенням № від 14.01.2020 року, яке відповідач отримав 18.01.2020 року (а.с.17 на звороті).

У вказаному податковому повідомленні-рішенні вказано, що визначений цим рішенням штраф платник податків має сплати протягом 10 днів з моменту отримання.

Частину з цієї суми, а саме 9648,59 грн., позивач сплатив. Цю обставину сторони не заперечують. Несплаченим залишився штраф в сумі 24152,40 грн.

Отже, штраф в сумі 24152,40 грн. є узгодженим.

Згідно з п. 14.1.175 ст.14 ПК України, податковим боргом вважається сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Отже, сума грошового зобов`язання 386080,60 грн. є узгодженою і не сплаченою у встановлений ПК України строк.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із пунктом 59.3-59.5 статті 59 ПК України, податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Апеляційний суд встановив те, що позивач надіслав відповідачу податкову вимогу від 28.02.2019 року № 2656-50, яку відповідач отримав 15.03.2019 року. Податкова вимога виставлена на суму 169004,95 грн. Після надіслання цієї податкової вимоги податковий борг відповідача збільшився та становив 386080,60 грн, а тому нова податкова вимога відповідачу не надсилалась.

Оскільки відповідач не сплатив суму боргу, то апеляційний суд вважає, що позивач мав правові підстави для звернення до суду із цим позовом, тому суд першої інстанції вірно його задовольнив.

Що стосується доводів відповідача про те, що він 09 березня 2021 року подав уточнюючу податкову декларацію у якій виправив помилки звітної податкової декларації за 2019 рік від 08.02.2020 року, то апеляційний суд зазначає, що вказану дію відповідач вчинив після стягнення податкового боргу в судовому порядку.

Тому, на думку апеляційного суду, подання відповідачем уточнюючої податкової декларації до податкової декларації за 2019 рік, після стягнення податкового боргу в судовому порядку, не може бути підставою для невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно вирішив спір про стягнення з відповідача на користь держави податкового боргу в сумі 386080,60 грн.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в справі № 300/1460/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених статтею 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 31.01.2024 року