Справа № 200/7599/23
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року Справа№200/7599/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

28 грудня 2023 року з використанням підсистеми «Електронний суд» адвокат Варбан О.В., представник позивача Баглая І.В., подав до суду адміністративний позов до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення №57 від 24 травня 2023 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 16 травня 2023 року із зарахування до страхового стажу періодів роботи з 15 серпня 1982 року по 24 листопада 1982 року на посаді вчителя трудового навчання в СШ №3 м. Костянтинівка, з 22 серпня 1984 року по 22 вересня 1985 року на посаді катодника гідрометалургійного цеху в Костянтинівському заводі «Укрцинк», з 28 жовтня 1985 року по 07 квітня 1992 року на посаді вчителя трудового навчання в восьмирічній школі №2, з 09 квітня 1993 року по 05 січня 1994 року на посаді майстра виробничого навчання в МП «Школьник», періоду служби в армії з 30 листопада 1982 року по 18 квітня 1984 року та періоду навчання з 01 вересня 1978 року по 01 липня 1982 року.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_2 зазначив, що 24 травня 2023 року відповідач рішенням №57 відмовив йому у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки відсутній необхідний страховий стажу. Позивач вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу спірні періоди роботи, навчання та військової служби, оскільки в його трудовій книжці НОМЕР_1 від 25 серпня 1982 року, усі записи про спірні періоди роботи виконані відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка діяла на момент внесення відповідних записів до трудової книжки колгоспника, а також записи після 1993 року виконані відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року №58.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнало, просило відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з огляду на таке. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою від 16.05.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду документів, доданих до заяви, про призначення пенсії за віком, до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1978 по 20.06.1985 за дипломом від 25.07.1985 НОМЕР_2 , оскільки період навчання перетинається з військовою службою; період проходження військової служби за військовим квитком від 22.11.1982 НОМЕР_3 , оскільки у військовому квитку не зазначено початок періоду проходження військової служби; періоди роботи за записами трудової книжки від 25.08.1982 НОМЕР_1 з 22.08.1984 по 22.09.1985, оскільки відсутня печатка при звільненні; період роботи з 28.10.1985 по 07.04.1992, оскільки великий проміжок між датою звільнення 07.04.1992 та датою наказу 07.04.1993; період роботи з 09.04.1993 по 05.01.1994, оскільки дати наказів про зарахування та звільнення містять виправлення. Вік позивача 63 роки, страховий стаж, на момент звернення, становив 07 років 08 місяців. Враховуючи вище зазначене, 24 травня 2023 року рішенням №57 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки останній не набув необхідного страхового стажу.

01 січня 2024 року позивачу поновлений строк звернення до суду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відмовлено в залученні до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якості третьої особи.

01 січня 2024 року у відповідача витребувані докази.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

16 травня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до розписки-повідомлення органом Пенсійного фонду України 16 травня 2023 року були прийняті такі документи:

заява від 16 травня 2023 року;

паспорт громадянина України;

заява з банка;

довідка №315 від 21 вересня 2020 року;

трудова книжка НОМЕР_1 від 25 серпня 1982 року;

військовий квиток НОМЕР_3 ;

диплом НОМЕР_2 від 25.06.1985.

24 травня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області рішенням № 57 відмовило в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки ОСОБА_1 не набув необхідного страхового стажу.

Згідно з рішенням: пенсійний вік, визначений частиною другою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 63 роки. Вік заявника 63 роки.

Необхідний страховий стаж, визначений частиною 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 становить від 20 до 30 років. Страховий стаж особи становить 07 років 08 місяців.

Результати розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано:

період навчання з 01.09.1978 по 20.06.1985 за дипломом від 25.07.1985 НОМЕР_2 , оскільки період навчання перетинається з військовою службою;

період проходження військової служби за військовим квитком від 22.11.1982 НОМЕР_3 , оскільки у військовому квитку не зазначено початок періоду проходження військової служби;

періоди роботи за записами трудової книжки від 25.08.1982 НОМЕР_1 з 22.08.1984 по 22.09.1985, оскільки відсутня печатка при звільненні;

період роботи з 28.10.1985 по 07.04.1992, оскільки великий проміжок між датою звільнення 07.04.1992 та датою наказу 07.04.1993;

період роботи з 09.04.1993 по 05.01.1994, оскільки дати наказів про зарахування та звільнення містять виправлення.

Період навчання з 01.09.1978 по 20.06.1985 може бути зарахований до страхового стажу за умови підтвердження довідкою навчального закладу про період та форму навчання. Для зарахування періоду проходження військової служби необхідно надати уточнюючу довідку з територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Для зарахування періодів з 22.08.1984 по 22.09.1985, з 28.10.1985 по 07.04.1992, з 09.04.1993 по 05.01.1994 необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи.

В трудовій книжці НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 25 серпня 1982 року, містяться наступні записи про роботу:

на аркушах 2, 3, 4, 5, 6, 7

запис №1 - 15.08.1982 - принять на должность учителя технического труда СШ №3 г.Константновка Донецкой обл., приказ гороно №7197 от 10.08.82,

запис №2 - 24.11.1982 - уволить с занимаемой должности в связи с призывом в ряды ОСОБА_3 , приказ гороно №11788 от 23.11.82,

запис №3 - Служба в Советской Армии с 30.11.82 по 18.04.84, в/б НОМЕР_3 ,

запис №4 - 22.08.1984 - принят в гидрометаллургический цех катодчиком, приказ № 162 к от 23.08.84,

запис №5 - 22.09.1985 - уволен с з-да по ст. 38 КЗОТ УССР по собственному желанию, пр. 325 от 22.10.85

Восьмилетняя школа №2

запис №6 - 28.10.1985 - принят на должность учителя трудового обучения, пр.№391 гороно от 28.10.85

запис №7 - 08.01.1994 - Строительное управление №8 треста "Горловскжилстрой" комбината "Донецкжилстрой" принят мастером на участок № 2 , приказ №4-к от 08.01.1994

запись №7 считать недействительной.

На акрушах: 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 49

запис №1 - 15.08.1982 - прийнятий на посаду вчителя технічної праці СШ №3 м. Костянтинівки, Донецької області, наказ міськвно №7197 від 10.08.82,

запис №2 - 24.11.1982 - звільнений з займаної посади в зв`язку з прикликанням до лав Радянської Армії, наказ міськвно №11788 від 23.11.82,

запис №3 - служба в Радянській Армії з 30.11.82 по 18.04.84 в/б НУ №9119643,

запис №4 - 22.08.1984 - прийнятий в гідрометалургійний цех катодчиком, наказ №162 від 23.08.84,

запис №5 - 22.09.1985 - звільнений з заводу згідно ст. 38 КЗОТ УРСР за власним бажанням, наказ №325 від 22.10.85

Восьмирічна школа №2

запис №6 - 28.10.1985 - прийнятий на посаду вчителя трудового навчання, наказ 391 від 28.10.85,

запис №7 - 07.04.1992 - освобожден от занимаемой должности по собственному желанию, пр. №42 по НСШ №2 от 07.04.1993,

Малое предприятие "Школьник"

запис №8 - 09.04.1993 - принят на работу мастером производственного обучения, пр. №11 от 09.04.1993,

запис №9 - 05.01.1994 - уволен по собственному желанию, пр. №24 от 05.01.1994,

Строительное управление №1 треста "Краснорамейскжилстрой"

запис №10 - 12.01.1994 - принят мастером производственного обучения, пр. №18 от 12.01.1994,

запис №11 - 31.05.2001 - уволен по собственному желанию ст. 38 КЗоТ Украины, пр. №8 к от 31.05.01.

Згідно з дипломом МВ НОМЕР_8, виданим 25 червня 1985 року, ОСОБА_1 в 1978 році вступив до Слов`янського державного педагогічного інституту і в 1985 році закінчив повний курс вказаного інституту за спеціальністю загальнотехнічні дисципліни та праця.

Згідно з формою РС-право страховий стаж ОСОБА_1 становить 7 років 8 місяців 0 днів і складається в з періодів роботи

15.08.1982 - 24.11.1982 - 0 років 3 місяці 10 днів,

12.01.1994 - 31.05.2001 - 7 років 4 місяці 20 днів.

21 вересня 2020 року Слов`янською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №15 видана довідка №315 про те, що ОСОБА_1 працював на посаді лаборанта в період з 09 вересня 1977 року по 02 січня 1978 року.

06 грудня 2023 року Костянтинівським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 видана довідка №01/11-204 про те, що ОСОБА_1 з 28 жовтня 1985 року по 07 квітня 1993 року працював на посаді вчителя трудового навчання.

25 грудня 2023 року третім відділом Краматорського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки видана довідка №2396 про те, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 30 листопада 1982 року по 18 квітня 1984 року.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються

Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років […]. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років […].

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктами 109 та 117 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, було передбачено, що навчання у вищих начальних закладах зараховується в стаж роботи, доказом стажу роботи може бути, зокрема, трудова книжка.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з частиною 1 статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.16 Інструкції №58 встановлено, що для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Таким чином, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В трудовій книжці НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 25 серпня 1982 року, відсутній запис про час навчання на денному відділенні Слов`янського державного педагогічного інституту (дипломом МВ НОМЕР_8).

Отже, суд погоджується з аргументами відповідача про те, що для зарахування до стажу позивача періоду його навчання у вказаному вищому навчальному закладі необхідна довідка цього закладу про період та форму навчання позивача.

Відповідно до частини 1 статті 81 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять відповідного доказу.

Таким чином, відповідач правомірно не зарахував до страхового стажу позивача період його навчання в Слов`янському державному педагогічному інституті, а відсутність належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів не дозволяє суду дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Правовий висновок про те, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладений в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Отже, періоди роботи з 15 серпня 1982 року по 24 листопада 1982 року на посаді вчителя трудового навчання в СШ №3 м. Костянтинівка, з 22 серпня 1984 року по 22 вересня 1985 року на посаді катодника гідрометалургійного цеху в Костянтинівському заводі «Укрцинк», з 28 жовтня 1985 року по 07 квітня 1992 року на посаді вчителя трудового навчання в восьмирічній школі №2, з 09 квітня 1993 року по 05 січня 1994 року на посаді майстра виробничого навчання в МП «Школьник», період служби в армії з 30 листопада 1982 року по 18 квітня 1984 року підлягали зарахуванню в страховий стаж позивача, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 25 серпня 1982 року, є відповідні записи і позивач не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Разом з тим, вказані обставини не свідчить про порушення відповідачем прав позивача на пенсійне забезпечення та протиправність спірного рішення в цілому.

Як вже було зазначено, відповідно до статті 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: […] з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років […].

З наведеного можна дійти висновку, що у 2023 році право на пенсію виникає у особи, яка відповідає двом умовам: по-перше, її вік становить 63 роки, по-друге, її страховий стаж складає від 20 до 30 років.

Спірним рішенням встановлено, що на час звернення з заявою про призначення пенсії вік ОСОБА_1 становив 63 років, а загальний страховий стаж (при необхідних від 20 до 30 років) складає 7 років 8 місяців 0 днів.

Таким чином, навіть з умови зарахування до страхового стажу, який обчислений відповідачем (7 років 8 місяців 0 днів), періодів роботи з 15 серпня 1982 року по 24 листопада 1982 року (3 місяці 11 днів), з 22 серпня 1984 року по 22 вересня 1985 року (1 рік 1 місяць), з 28 жовтня 1985 року по 07 квітня 1992 року (7 років 5 місяців 10 днів), з 09 квітня 1993 року по 05 січня 1994 року (8 місяців 26 днів), періоду служби в армії з 30 листопада 1982 року по 18 квітня 1984 року (1 рік 4 місяці 18 днів) страховий стаж позивача буде складати 18 років 7 місяців 5 днів.

**((7 років 8 місяців 0 днів) + (3 місяці 11 днів) + (1 рік 1 місяць) + (7 років 5 місяців 10 днів) + (8 місяців 26 днів) + (1 рік 4 місяці 18 днів)).

Отже, страховий стаж позивача є меншим ніж встановлений статтею 26 Закону №1058-IV (від 20 до 30 років), а тому у ОСОБА_1 відсутнє право на пенсію за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

Суд не приймає до уваги довідку №315, яка видана 21 вересня 2020 року Слов`янською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №15, оскільки вона не містить інформації щодо предмета доказування у даній справі (стаття 73 КАС України).

Також, суд відхиляє довідку №01/11-204, яка видана 06 грудня 2023 року Костянтинівським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2, та довідку №2396, яка видана 25 грудня 2023 року третім відділом Краматорського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки видана, оскільки вказані документи не були предметом дослідження відповідача під час прийняття спірного рішення. Крім того, вказані докази є надмірними, оскільки обставини, на підтвердження яких вони були надані, встановлені судом на підставі трудової книжки НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_1 25 серпня 1982 року.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Стаття 242 КАС України встановлює, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Решта доводів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовує. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору покладається на позивача (частина 1 статі 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 3-10, 20, 22, 25, 72-77, 90, 132, 133, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів вул. Саєнка Андрія, 10, , ел. пошта: , тел. 00) про визнання неправомірним та скасувати рішення №57 від 24 травня 2023 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 16 травня 2023 року із зарахування до страхового стажу періодів роботи з 15 серпня 1982 року по 24 листопада 1982 року на посаді вчителя трудового навчання в СШ №3 м. Костянтинівка, з 22 серпня 1984 року по 22 вересня 1985 року на посаді катодника гідрометалургійного цеху в Костянтинівському заводі «Укрцинк», з 28 жовтня 1985 року по 07 квітня 1992 року на посаді вчителя трудового навчання в восьмирічній школі №2, з 09 квітня 1993 року по 05 січня 1994 року на посаді майстра виробничого навчання в МП «Школьник», періоду служби в армії з 30 листопада 1982 року по 18 квітня 1984 року та періоду навчання з 01 вересня 1978 року по 01 липня 1982 року, відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко