Справа № 160/20631/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,
Обставини справи: через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 5 календарних днів, за 2022 рік - 26 календарних днів та додаткову щорічну оплачувану відпустку за 2021 рік - 12 календарних днів, за 2022 рік - 13 календарних днів;
зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 5 календарних днів, за 2022 рік - 26 календарних днів та додаткову щорічну оплачувану відпустку за 2021 рік - 12 календарних днів, за 2022 рік - 13 календарних днів, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого позивач мав відповідно до чинного законодавства на день звільнення із ДБР.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 01 березня 2021 року по 17 травня 2023 року проходив службу у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську. Наказом № 8-ос/дск від 01.03.2021 директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську позивач призначений на посаду слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьк) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську. Наказом № 111-ос/дск від 16.05.2023 директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, 17.05.2023 позивача звільнено зі служби в Державному бюро розслідувань за станом здоров`я з достроковим припиненням контракту від 01.03.2023. Відповідно до довідки № 13-09-61/30 від 26.04.2023 начальника відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки позивача складає: за 2021 рік - 5 календарних днів; за 2022 рік - 26 календарних днів. Невикористана додаткова щорічна оплачувана відпустка складає: за 2021 рік - 12 календарних днів; за 2022 рік - 13 календарних днів. Згідно з наказом № 111-ос/дск від 16.05.2023 директора ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, позивачу було виплачено грошову компенсацію за вісім календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік. Позивач звернувся до відповідача з заявою про забезпечення нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки за 2021-2022 роки. У відповідь на цю заяву відповідач повідомив, що вимоги позивача про зобов`язання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки (основна, додаткова) за минулі роки суперечать приписам спеціального законодавства, а тому не підлягають задоволенню. Обставини невиплати компенсації за невикористані дні відпусток у 2021-2022 роках і стали підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 21.08.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
05.09.2023 через систему «Електронний суд» до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким, відповідач заперечує проти позовних вимог. В обгрунтування відзиву відповідач указує, що абзацом 2 пункту 95 Положення № 743 чітко визначено право особи рядового та начальницького складу ДБР на отримання грошової компенсації при звільненні з ДБР виключно за невикористану в році звільнення відпустку, тому доводи позовної заяви ОСОБА_1 щодо не проведення з ним при звільненні повного розрахунку, а саме, невиплати грошової компенсації за невикористані в 2021 - 2022 роках дні відпустки, є безпідставними та необґрунтованими. Відповідач звертає увагу, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме Положення № 743, на час звільнення ОСОБА_1 зі служби в ДБР з посади начальницького складу ДБР було врегульовано питання виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки, то в цьому випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню. При цьому, враховуючи, що Положення № 743 не скасовувалось, немає підстав вважати, що ТУ ДБР у м. Краматорську діяло неправомірно, не виплативши ОСОБА_1 при звільненні грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2021 - 2022 роки. Таким чином, з огляду на те, що спеціальним нормативно-правовим актом, яким для осіб рядового та начальницького складу ДБР є Положення № 743, однозначно врегульовано питання грошової компенсації за невикористану відпустку особам рядового та начальницького складу ДБР при звільненні зі служби, посилання ОСОБА_1 в позовній заяві на норми КЗпП України та Закону України «Про відпустки» є безпідставними та не дають правових підстав для задоволення позовних вимог.
11.09.2023 до суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав доводи, наведені в обгрунтування позовних вимог.
15.09.2023 відповідач через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив, в яких підтримав доводи, наведені у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
При цьому, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 з 01 березня 2021 року по 17 травня 2023 року проходив службу у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську.
Наказом № 8-ос/дск від 01.03.2021 директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську позивач призначений на посаду слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Сєвєродонецьк) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську.
Наказом № 111-ос/дск від 16.05.2023 директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, 17.05.2023 позивача звільнено зі служби в Державному бюро розслідувань за станом здоров`я з достроковим припиненням контракту від 01.03.2023.
Наведені вище обставини підтверджуються відповідними витягами з наказів та трудового книжкою позивача, копії яких були надані до матеріалів справи.
Відповідно до довідки № 13-09-61/30 від 26.04.2023 начальника відділу кадрової роботи та державної служби ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки позивача складає: за 2021 рік - 5 календарних днів; за 2022 рік - 26 календарних днів. Невикористана додаткова щорічна оплачувана відпустка складає: за 2021 рік - 12 календарних днів; за 2022 рік - 13 календарних днів.
Як видно з наказу № 111-ос/дск від 16.05.2023 директора ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, позивачу було виплачено грошову компенсацію за вісім календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік.
Позивач звернувся до відповідача з заявою про забезпечення нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки за 2021-2022 роки.
У відповідь на цю заяву відповідач повідомив, що відповідно до ст.19 Закону України «Про відпустки» одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України). Право на додаткову соціальну відпустку має один із батьків лише за умови, що інший з батьків у поточному календарному році мав право але не скористався своїм правом на відпустку. Жодних документів, що підтверджували невикористану у поточному році зазначеної відпустки іншим із баткьів, позивачем не надано в період проходження служби в Державному бюро розслідувань.
Щодо грошоової компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки та енвикористаної додаткової оплачуваної відпустки відповідач зазначив, що Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається Законом України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 №794-VІІІ (далі Закон №794), Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 19 Закону України №794 особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.
В свою чергу відповідно до пункту 95 постанови КМУ від 05.08.2020 №743 «Про затвердження Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань», за невикористану в році звільнення відпустку особам рядового та начальницького складу, які звільняються з Державного бюро розслідувань, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Враховуючи викладене, відповідач зазначив, що вимоги позивача про зобов`язання Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні відпустки (основна, додаткова) за минулі роки суперечать приписам спеціального законодавства, а тому не підлягають задоволенню.
Позивач уважає, що йому при його звільненні протиправно не була нарахована компенсація за невикористані у 2021 та 2022 роках дні основної та додаткової оплачуваної відпусток, тому й звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 45 Конституції України передбачено, що кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначає Закон України «Про Державне бюро розслідувань».
Згідно зі статтею 1 зазначеного Закону, Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.
Державне бюро розслідувань у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі (ст.2 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»).
Згідно з частинами 1, 2 статті 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.
Так, частинами 1 та 2 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до приписів ч. ч. 8-11 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
Положеннями ч.1 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, їх права та обов`язки визначає Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2020 року № 743 (далі - Положення №743).
Згідно з п.2 Положення №743 служба у Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Відповідно до пунктів 3, 4 Положення №743, особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань (далі - особи рядового та начальницького складу) є громадяни України, які на конкурсній основі у добровільному порядку (за контрактом) прийняті на службу до Державного бюро розслідувань і яким присвоєно спеціальні звання осіб рядового та начальницького складу відповідно до законодавства. Особи рядового та начальницького складу належать до працівників Державного бюро розслідувань.
Пунктами 81-84 Положення №743 передбачено, що особи рядового та начальницького складу мають право на такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка; 4) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 5) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 6) відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення).
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки осіб рядового та начальницького складу становить 30 календарних днів, якщо законом не визначено більший строк відпустки. За кожний повний календарний рік служби в Державному бюро розслідувань після досягнення п`ятирічного стажу служби особі рядового та начальницького складу надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів. Особам рядового та начальницького складу - учасникам бойових дій та прирівняним до них особам надаються щорічні основні відпустки у зручний для них час.
Тривалість відпусток обчислюється у календарних днях. Під час визначення тривалості щорічної основної відпустки, що надається особам рядового та начальницького складу, святкові та неробочі дні не враховуються.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу відповідного керівника (начальника) щорічна основна відпустка може надаватися за минулий рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано. Щорічна основна відпустка на прохання особи рядового та начальницького складу може бути поділена на частини за умови, що основна її частина становить 14 календарних днів.
Пункт 91 Положення №743 визначає, що тривалість щорічної основної відпустки у році початку служби обчислюється з розрахунку 1/12 тривалості відпустки, на яку мають право особи рядового та начальницького складу, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. Відпустка тривалістю менше ніж 10 календарних днів може бути надана за бажанням особи рядового та начальницького складу одночасно із щорічною основною відпусткою в наступному році. У такому самому порядку надається щорічна основна відпустка також особам рядового та начальницького складу, які перебували у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
За невикористану в році звільнення відпустку особам рядового та начальницького складу, які звільняються з Державного бюро розслідувань, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (абз. 2 п.95 Положення №743).
Відповідно до п. 6 Розділу І Інструкції про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови його виплати, затвердженої наказом директора ДБР № 348 від 12.07.2022, грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДБР передбачає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додактові види грошового забезпечення.
Відповідно до п. 8 Розділу ІІІ зазначеної Інструкції, особам рядового і начальницького складу ДБР, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, визначеному на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, премії за поточний місяць та інших виплат передбачених законодавством. За невикористану в році звільненнявідпустку особам рядового і начальницького складу ДБР, які звільняються з ДБР, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового і начальницького складу ДБР має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із ДБР.
Слід зазначити, що в частині десятій статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» та абзаці 2 пункту 95 Положення №743 йдеться про невикористану в році звільнення відпустку без вказівки на її вид (основна чи додаткова).
Положеннями Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 (далі - Закон №504/96-ВР, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачені державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Відповідно до приписів ст. 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);
3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);
5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
Згідно з ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.
Аналізуючи наведені норми права, суд зазначає, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки визначено приписами Конституції України.
Особу не може бути позбавлено такого права.
Види відпусток, які можуть надаватися особам рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої зазначені вище особи користуються соціальними гарантіями, та п.81 Положення №743.
Їх аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
При цьому, Положенням №743 (п.84) визначено, що щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу відповідного керівника (начальника) щорічна основна відпустка може надаватися за минулий рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано.
З огляду на наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про те, що законом не виключаються випадки, коли особами рядового та начальницького складу ДБР відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення таких осіб права на відпустку, яке вони уже отримали в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, особи рядового та начальницького складу ДБР мають гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з особами рядового та начальницького складу ДБР, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Конституційним Судом України у рішенні від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) викладено висновок стосовно того, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.
Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи відсутність правового врегулювання положеннями Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та Закону України «Про Національну поліцію», соціальні гарантії якого розповсюджуються і на осіб рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування у цьому випадку приписів Кодексу законів про працю України і Закону України «Про відпустки».
Отже, у випадку звільнення осіб рядового та начальницького складу з Державного бюро розслідувань їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, з наведених вище підстав суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача про те, що за спеціальним законодавством, яким є Закон України «Про Націоанльну поліцію» та Положення №743, особи рядового та начальницького складу ДБР мають право на отримання компенсації виключно за невикористану в році звільнення зі служби відпустку.
Так, наданими до матеріалів справи доказами підтверджено, що невикористана частина щорічної основної оплачуваної відпустки позивача складає: за 2021 рік - 5 календарних днів; за 2022 рік - 26 календарних днів. Невикористана додаткова щорічна оплачувана відпустка складає: за 2021 рік - 12 календарних днів; за 2022 рік - 13 календарних днів.
Проте, всупереч положень статті 24 Закону № 504/96-ВР та статті 83 КЗпП України відповідач при звільненні позивача зі служби не нарахував та не сплатив йому компенсацію за всі дні невикористаної відпустки, як основної, так і додаткових.
Доказів нарахування і виплати позивачеві такої компенсації за наведені періоди матеріали справи не містять.
Суд зазначає, що відсутність в наказі про звільнення відомостей про виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпустки минулих періодів не позбавляє позивача права на отримання відповідної гарантованої трудовим законодавством компенсації. Крім того, відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу про звільнення позивача щодо кількості діб невикористаної відпустки.
Таким чином, суд дійшов висновку, що є протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 5 календарних днів, за 2022 рік - 26 календарних днів та додаткову щорічну оплачувану відпустку за 2021 рік - 12 календарних днів, за 2022 рік - 13 календарних днів.
З урахуванням наведеного суд уважає, що для належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 5 календарних днів, за 2022 рік - 26 календарних днів та додаткову щорічну оплачувану відпустку за 2021 рік - 12 календарних днів, за 2022 рік - 13 календарних днів.
Щодо позовних вимог позивача в частині нарахування та виплати компенсації за невикористані дні відпусток, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого позивач мав відповідно до чинного законодавства на день звільнення із ДБР, суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки визначення розміру грошового забезпечення, на підставі якого має бути нарахована компенсація позивачу, належить до повноважень (компетенції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд уважає, що позовні вимоги у цій справі є такими, що підлягають задоволенню частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 5 календарних днів, за 2022 рік - 26 календарних днів та додаткову щорічну оплачувану відпустку за 2021 рік - 12 календарних днів, за 2022 рік - 13 календарних днів.
Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2021 рік у кількості 5 календарних днів, за 2022 рік - 26 календарних днів та додаткову щорічну оплачувану відпустку за 2021 рік - 12 календарних днів, за 2022 рік - 13 календарних днів.
В іншій частині позовних відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Краматорську.

Суддя Н.В. Кучугурна