Справа № 300/5386/23
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" січня 2024 р. справа № 300/5386/23
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Боршовський Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо припинення позивачу як інваліду ІІ групи виплати пенсії у розмірі обчисленому відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993 та проведення такої виплати у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 12.04.2022 відновити ОСОБА_1 , з моменту припинення, нарахування та виплату пенсії як інваліду ІІ групи у розмірі обчисленому відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993, та провести виплату заборгованості пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.
Ухвалою від 15.08.2023 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач до відзиву долучив копії документів пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с. 25-102).
Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працювала на посадах державного службовця з 15.04.1997 по 01.06.2000 та з 21.11.2001 по даний час продовжує працювати на посадах державного службовця, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30.05.1970 (а.с. 36-41).
З 12.07.2010 позивача визнано особою з інвалідністю 3 групи та призначено пенсію по інвалідності згідно закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №414468 від 03.03.2022, ОСОБА_1 встановлено з 01.01.2022 другу групу інвалідності (а.с. 6) та призначено пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 03.05.2023 (а.с. 5).
12.04.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.
Рішенням від 19.04.2022 № 38 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачу у переведенні на пенсію по інвалідності 2 групи згідно зі статтею 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Вважаючи таке рішення від 19.04.2022 №38 протиправним, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.04.2022 за №438 про відмову ОСОБА_1 , у переведенні на пенсію по інвалідності, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 12.04.2022 призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 , пенсії по інвалідності, відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 з урахуванням довідок №1222/13-861 від 06.04.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), та довідки №1222/13-865 від 06.04.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 у справі № 300/1998/22 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.04.2022 №438 про відмову ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з 12.04.2022 призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено (а.с. 7-9).

На виконання судового рішення від 24.11.2022 у справі № 300/1998/22 відповідачем 21.02.2023 проведено з 12.04.2022 позивачу перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», що підтверджується повідомленням про виконання судового рішення у добровільному порядку від 19.04.2023 № 0900-0402-8/17431. Після проведеного перерахунку щомісячний розмір пенсії з 12.04.2022 становив 14014,69 грн. Сума доплати в розмірі 110577,15 грн. за період з 12.04.2022 по 30.04.2023 внесена до Реєстру судових рішень Пенсійного фонду України і виплата буде проведена лише при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету в порядку черговості з урахуванням дати набрання рішенням суду законної сили (зворотній бік а.с. 6).

Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Івано-Франківській області переглянуто правильність виконання судового рішення від 24.11.2022 у справі № 300/1998/22 та прийнято рішення № 38 від 19.06.2023 про перерахунок пенсії, внаслідок якого продовжено виплату позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується розрахунком від 19.06.2023 (а.с. 118-120).

Листом № 0900-0306-8/28998 від 22.06.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило ОСОБА_1 , що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», то пенсія виплачується в розмірі, призначеному відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до моменту звільнення з посади державного службовця (а.с. 105).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення позивачу як інваліду ІІ групи виплати пенсії у розмірі обчисленому відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993 та проведення такої виплати у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, представник позивача звернувся з цим позовом до суду, в якому просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області з 12.04.2022 відновити ОСОБА_1 з моменту припинення, нарахування та виплату пенсії як інваліду ІІ групи у розмірі обчисленому відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993, та провести виплату заборгованості пенсії з урахуванням раніше проведених виплат.

Щодо строку звернення до суду з цим позовом:

Строки звернення до суду регламентовано статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Так, частиною першою вказаної стаття визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна булла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а висловила правову позицію щодо строків звернення до суду:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

В спірному випадку судом встановлено, що перерахунок ОСОБА_1 з 12.04.2022 пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» проведено на виконання судового рішення від 24.11.2022 у справі № 300/1998/22, яке набрало законної сили 21.02.2023.

Про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» позивач дізналася з повідомлення про виконання судового рішення у добровільному порядку від 19.04.2023 № 0900-0402-8/17431. Так, після проведеного перерахунку щомісячний розмір пенсії з 12.04.2022 становив 14014,69 грн. Сума доплати в розмірі 110577,15 грн. за період з 12.04.2022 по 30.04.2023 внесена до Реєстру судових рішень Пенсійного фонду України і виплата буде проведена лише при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету в порядку черговості з урахуванням дати набрання рішенням суду законної сили (зворотній бік а.с. 6).

Натомість, про припинення позивачу як інваліду ІІ групи виплати пенсії у розмірі, обчисленому відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993 та проведення такої виплати вже у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, ОСОБА_1 стало відомо з листа № 0900-0306-8/28998 від 22.06.2023 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області (а.с. 105).

За відсутності доказів у спростування таких обставин, суд дійшов висновку, що цей адміністративний позов, поданий 10.08.2023, тобто в межах шестимісячного строку від дати отримання позивачем листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 0900-0306-8/28998 від 22.06.2023, що свідчить про дотримання вимог частини другої статті 122 КАС України.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами та мотивами:

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон № 1058-IV.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів за її вибором.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що за рахунок коштів Пенсійного Фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, визначаються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ (далі Закон № 889-VІІІ), який набрав чинності 01.05.2016.

Відповідно до статті 90 Закону № 889-VІІІ, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Починаючи з 28.12.1993 (дати набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ) і до 01.05.2016 (дати набрання чинності Закону №889-VІІІ), визначення загальних засад діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, передбачені розділом ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VІІІ.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VІІІ з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктом 10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889 передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Згідно із частиною першою статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як встановлено судом вище, обставини щодо наявності в ОСОБА_1 підстав для переведення її на пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ були предметом судового розгляду Івано-Франківським окружним адміністративним судом у справі № 300/1998/22.

Так, в рішенні від 24.11.2022, у справі № 300/1998/22 суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 10 років станом на 01.05.2016 та на момент зверненням за призначенням пенсії працює на посаді, віднесеній до посад державних службовців, а, отже, має право на призначення пенсії по інвалідності згідно із статтею 37 Закону №3723-XII, та на переведення з пенсії по інвалідності, призначеної згідно із Законом №1058-IV, на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Таким чином, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 у справі № 300/1998/22, що набрало законної сили 21.02.2023, є остаточним судовим рішенням, обов`язковим для виконання та врахування пенсійним органом під час обчислення розміру пенсійних виплат ОСОБА_1 з 12.04.2022 (дати, зазначеної у рішенні суду від 24.11.2022 у справі № 300/1998/22)

На виконання судового рішення від 24.11.2022 у справі № 300/1998/22 позивачу проведено з 12.04.2022 перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», що підтверджується повідомленням про виконання судового рішення у добровільному порядку від 19.04.2023 № 0900-0402-8/17431 (зворотній бік а.с. 6).

Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Івано-Франківській області переглянуло правильність виконання судового рішення від 24.11.2022 у справі № 300/1998/22 та прийняло рішення № 38 від 19.06.2023 про перерахунок пенсії та продовження виплати позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується розрахунком від 19.06.2023 (а.с. 118-120).

Мотиви прийняття такого рішення № 38 від 19.06.2023 про перерахунок пенсії та продовження позивачу виплату пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», викладені в листі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 0900-0306-8/28998 від 22.06.2023, та зводяться до того, що позивач продовжує працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», а тому пенсія виплачується в розмірі, призначеному відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до моменту звільнення з посади державного службовця (а.с. 105).

Таким чином, на думку представника відповідача, позивач не може одночасно отримувати пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України «Про державну службу» та працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Оцінюючи такий аргумент пенсійного органу, суд звертає увагу на таке.

За змістом статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

До досягнення віку, встановленого першим реченням частини першої цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тимчасово, по 30 вересня 2017 року: Абзац перший частини четвертої статті 37 в редакції Закону N 911-VIII (911-19) від 24.12.2015; із змінами, внесеними згідно із Законами N 1774-VIII (1774-19) від 06.12.2016, N 2148-VIII (2148-19) від 03.10.2017 - застосовується з 1 жовтня 2017 року особам (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( 3551-12 ), та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (203/98-ВР)), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII (889-19) "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру" (1697-18), "Про судоустрій і статус суддів" (1402-19), пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; Абзац другий частини четвертої статті 37 в редакції Законів N 911-VIII (911-19) від 24.12.2015, N 1774-VIII ( 1774-19) від 06.12.2016; із змінами, внесеними згідно із Законом N 2148-VIII (2148-19) від 03.10.2017 у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Абзац третій частини четвертої статті 37 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2148-VIII (2148-19) від 03.10.2017.

З 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (3668-17) (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") відповідно до цієї статті у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII (889-19) "Про державну службу", а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру" (1697-18), "Про судоустрій і статус суддів" (1402-19), виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15).Частина статті 37 в редакції Закону N 213-VIII (213-19) від 02.03.2015; із змінами внесеними згідно із Законами N 911-VIII (911-19) від 24.12.2015, N 1774-VIII (1774-19) від 06.12.2016; в редакції Закону N 2148-VIII (2148-19) від 03.10.2017 - застосовується з 1 жовтня 2017 року\

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Частина статті 37 в редакції Закону N 213-VIII (213-19 ) від 02.03.2015 \

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень. Частина статті 37 в редакції Закону N 213-VIII (213-19) від 02.03.2015; із змінами, внесеними згідно із Законами N 911-VIII (911-19) від 24.12.2015, N 1774-VIII (1774-19) від 06.12.2016 \

Визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

У разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності виплата пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до цього Закону, здійснюється у порядку, визначеному статтею 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі.

У разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15).

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Державний службовець, звільнений з державної служби у зв`язку з засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, або притягненням до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, пов`язане з корупцією, позбавляється права на одержання пенсії, передбаченої цією статтею. В таких випадках пенсія державному службовцю призначається на загальних підставах. Частина статті 37 із змінами, внесеними згідно із Законами N 4711-VI (4711-17) від 17.05.2012, N 224-VII (224-18) від 14.05.2013, N 1700-VII (1700-18) від 14.10.2014 \

У разі виходу на пенсію державні службовці за наявності стажу державної служби не менше 10 років користуються умовами щодо комунально-побутового обслуговування, передбаченими цим Законом.

Період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Статтю 37 доповнено частиною згідно із Законом N 404-VII (404-18) від 04.07.2013 Текст статті 37 в редакції Закону N 3668-VI (3668-17) від 08.07.2011 .

З огляду на зміст статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

Водночас, стаття 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ містить додаткові гарантії для осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Так, з 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (3668-17 ) (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") відповідно до цієї статті у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII ( 889-19 ) "Про державну службу", а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру" ( 1697-18 ), "Про судоустрій і статус суддів" ( 1402-19 ), виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ із загального правила про виплату з 1 жовтня 2017 року пенсій у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначених після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" відповідно до цієї статті у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII "Про державну службу", встановлено виняток для осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

В спірному випадку, ОСОБА_1 є особою з ІІ групою інвалідності та продовжує працювати на посадах державної служби, визначених Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII "Про державну службу". Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.11.2022 у справі № 300/1998/22 встановлено, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності згідно із статтею 37 Закону №3723-XII.

Щодо доводів представника відповідача про те, що позивач не може одночасно отримувати пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України «Про державну службу» та працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», то суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Заява № 23759/03 та № 37943/06) зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

У статті 1 Конституції України проголошено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права встановлено, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування.

Згідно з статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

З огляду на вищевказані положення, враховуючи наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення державних службовців, а також з метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд вважає протиправними дії відповідача щодо припинення позивачу виплати пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993 та проведення такої виплати у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд звертає увагу на те, що з врахуванням приписів статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Так, ефективним способом поновлення порушеного права позивача в спірних правовідносинах буде зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 з 12.04.2022 виплату пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993, з урахуванням фактично виплачених сум.

Отже, позов є обгрунтованим та підставним, а тому його належить задовольнити повністю, захистивши порушене право позивача у спосіб, визначений судом.

Щодо розподілу судових витрат у справі:

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_1 не понесла судових витрат зі сплати судового збору, оскільки як особа з інвалідністю ІІ групи на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу:

В позовній заяві представник позивача зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести у цій справі, становить 5000 грн.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В спірному випадку представник позивача надав суду лише копію ордера серії АТ № 1047859 від 07.08.2023 та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 001814 від 04.06.2021 (а.с. 10). Будь-яких документів, які б підтверджували понесення позивачем витрат на правничу допомогу в цій справі в розмірі 5000,00 грн., розрахунок таких витрат та акт приймання-передачі виконаних робіт, суду ненадано.

Таким чином на час прийняття рішення в цій справі в суду відсутні підстави для розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993 та проведення такої виплати у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) поновити з 12.04.2022 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) нарахування та виплату пенсії по інвалідності, обчислену відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16.12.1993, з урахуванням фактично виплачених сум за вказаний період.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ідентифікаційний код - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.