Справа № 200/2858/22
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року справа №200/2858/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 р. у справі № 200/2858/22 (головуючий І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними дій з відмови в списанні безнадійного податкового боргу; зобов`язання провести списання безнадійного боргу з єдиного податку з фізичних осіб,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДПС), в якому просив: визнати протиправними дій з відмови в списанні безнадійного податкового боргу; зобов`язати провести списання безнадійного боргу з єдиного податку з фізичних осіб (за кодом бюджетної класифікації доходів 180050400) у сумі 113997,90 грн., який обліковується за період з 15 квітня 2015 по 14 липня 2015 внаслідок несплати податкових зобов`язань,-

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 року задоволено позовні вимоги, а саме суд:

Визнав протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Італійська, буд.59, ) щодо списання податкового боргу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з єдиного податку з фізичних осіб за період з 15 квітня 2015 по 14 липня 2015 в сумі 113997,90 грн., як безнадійного.

Зобов`язав Головне управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Італійська, буд.59, ) прийняти рішення про визнання безнадійним та списання податкового боргу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з єдиного податку з фізичних осіб за період з 15 квітня 2015 по 14 липня 2015 в сумі 113997,90грн.

Стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Італійська, буд.59, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Італійська, буд.59, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 21.04.2015 припинена державна реєстрація підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за його рішенням, але як платник податків, він продовжує перебувати за основним місцем обліку у ГУ ДПС у Донецькій області, Східна ДПІ (Ворошиловський район м.Донецьк), так як в інтегрованих картках платника обліковується податковий борг.

Згідно даних ITC ОСОБА_1 змінено місце проживання 20.07.2018 на іншу територію України, а саме: АДРЕСА_2 .

За даними ITC станом на 05.08.2021 по ГУ ДПС у Донецькій області (Ворошиловський район м. Донецька) згідно інтегрованої картки платника ОСОБА_1 з єдиного податку з фізичних осіб (за кодом бюджетної класифікації доходів 18050400) обліковується податковий борг у сумі 113 997,88 грн., який виник за період з 15.04.2015 по 14.07.2015 внаслідок несплати своїх податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 101.5 статті 101 Кодексу контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1844/24376 (далі Порядок № 577).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу. Списання безнадійного податкового боргу проводиться органами доходів і зборів щоквартально.

Згідно з підпунктом 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 Кодексу списання безнадійного податкового боргу є правом податкового органу, а не його обов`язком.

При цьому статтею 101 Кодексу не регламентується конкретний період, коли податковий орган має право провести списання безнадійного податкового боргу (чи перший період списання, що наступає за датою набуття податковим боргом ознак безнадійного, чи будь-який з наступних таких періодів).

Відповідно до пункту 38.2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС) для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87 - 101 Кодексу. Відлік строку давності, визначений статтею 102 Кодексу, зупиняється на період, протягом якого до платників податків, зазначених у цьому підпункті, не застосовувалися заходи стягнення, передбачені статтями 59, 60, 87 - 101 Кодексу.

Норми цього підпункту не застосовуються: з дати реєстрації зміни місця проживання фізичною особою - платником податків і переселення на іншу територію України на постійне місце проживання, місце проживання внутрішньо переміщеної особи та проведення реєстраційної дії щодо зміни місця проживання фізичної особи - підприємця; з дати реєстрації зміни місцезнаходження юридичної особи на іншу територію України.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на - лінії зіткнення», м. Донецьк, Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно абзацу десятого пункту 52 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID - 19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Тобто, при визначенні податкового боргу, стосовно якого минув строк давності (1095 днів), встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу, потрібно враховувати абзац десятий пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу.

Враховуючи вищевказане, станом на поточний час відсутні підстави для визнання податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб (за кодом бюджетної класифікації доходів 18050400), безнадійним та його списання.

Передумовою виникнення податкового боргу є наявність та несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобов`язання на загальну суму 113 997,88 грн.: 54997,88 грн. - основний платіж, нарахований платником самостійно в поточному році за рік (декл.термін спл. пот.рік) згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця (3 група - квартальна) N від 15.04.2015 терм.спл. 15.04.2015; 55000,00грн. - основний платіж, нарахований платником самостійно в поточному році за квартал (декл.терм.спл.мин.рік) згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця (3 група - квартальна) N від 15.04.2015 терм.спл. 15.04.2015; 4000,00 грн. нарахований платником самостійно в поточному році за квартал (декл. термін спл. пот. рік) згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця (3 група - квартальна) N від 14.07.2015 терм.спл. 14.07.2015.

Згідно ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності -фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються та сплату податків обов`язкових платежів, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП (навіть ліквідований, як у даному випадку) відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, відповідне положення міститься у постанові Великої Палати від 9 жовтня 2019 року у справі №127/23144/18.

Після держреєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючому органі як фізична особа платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності та в установлені строки подати до відповідного контролюючого органу податкову декларацію.

Таким чином, припинивши діяльність, фізична особа - підприємець зобов`язана здати звітність, в повному обсязі розрахуватися з бюджетом за податками і зборами та погасити податковий борг (за його наявності).

Також скаржник дійшов висновку про пропуск позивачем строку, визначених частиною 2 статті 122 КАС України, а тому підлягає застосуванню положення частини 3 статті 123 КАС України.

Крім того посилається на дискреційні повноваження контролюючого органу з цього питання.

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення без змін.

В обгартування зазначено зокрема, що відповідач помилково посилається на 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 ПК України, стверджуючи, що списання податкового є його правом, оскільки його поведінка, як органу владних повноважень, регламентована пунктом 101.5 статті 101 ПК України. Законодавець визначив, як обсяги (межи) повноважень контролюючого органу, так і наслідки не використання своїх повноважень. У цій справі відповідач не реалізовував свої повноваження.

Щодо зупинення строків давності на період проведення АТО/ООС та карантинні обмеження позивач зазначає, що до правовідносин не застосовний пункт 38.2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу, оскільки це положення застосовується лише щодо платників, які проживають на окупованій території.

Позивач наголошує, що він з 2014 року не проживав м. Донецьку, працюючи в м. Києві, що підтверджується зокрема: з 17 грудня 2014 року позивач працював за основним місцем роботи в Конфедерації будівельників України до 27 лютого 2015 року; 02 березня 2015 року позивач був прийнятий на посаду заступника генерального директора КП КОР «Інститут соціального - економічного розвитку Київської області», де працював до 15 червня 2015 року; 16 червня 2015 року позивач прийняв присягу державного службовця та почав працювати в Департаменті капітального будівництва Київської обласної державної адміністрації, де працював до 22 вересня 2015 року; 22 вересня 2015 року позивач почав працювати на посаді помічника - консультанта народного депутата України, де йому було присвоєно 7 ранг державного службовця.

21 квітня 2016 року позивач зареєстрував своє проживання у місті Києві, де працював за трудовим договором, з 2017 року позивач працює в ТОВ «Ремі Груп» (м. Київ).

Таким чином пункт 38.2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу нерелевантний до обставин цієї.

Також, щодо посилання відповідача на абз. 10 пункту 52 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, позивач зазначає, що карантин охоплює період з 18 березня 2020 року, тобто після спливу строку давності.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач 30 червня 2021р. звернувся до відповідача з заявою про списання боргу зі сплати єдиного внеску з посиланням на Порядок списання безнадійного податкового боргу, затверджений Міністерством доходів і зборів від 10.10.2013 №577.

Листом відповідача від 09.08.2021 повідомлено позивача про те, що при визначенні податкового боргу, який виник за період з 15.04.2015 по 14.07.2015 внаслідок несплати податкових зобов`язань, стосовно якого минув строк давності 1095 днів, встановлений пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу, необхідно врахувати абзац 10 пункту 522 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення кодексу та зазначено, що відсутні підстави для визнання податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб безнадійним та його списання.

В інтегрованій картці позивача станом на 31.12.2021 року за позивачем обліковується заборгованість зі сплати єдиного податку з фізичних осіб (недоїмка) в сумі 113997,90 грн.

Матеріали справи свідчать, що податковий борг позивача виник на підставі поданих ним податкових декларацій про майновий стан і доходи: від 15.04.2015 №, №, № з терміном сплати 15.04.2015; від 14.07.2015 № з терміном сплати 14.07.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інтонації виходив з того, що борг з єдиного податку фізичних осіб у розмірі 113997,90 грн. є безнадійним, відмова відповідача у списанні податкового боргу та продовження його обліку в інформаційних систем податкового органу, а саме електронному кабінету платника податків є протиправною, а зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України , податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61, статті 94 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 101.1 статті 101 Податкового кодексу України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Згідно з пунктом 101.2 статті 101 Податкового кодексу України, під терміном "безнадійний" розуміється:

101.2.1. податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута;

101.2.2. податковий борг фізичної особи, яка: визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; понад 720 днів перебуває у розшуку;

101.2.3. податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу;

101.2.4. податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин);

101.2.5. податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду;

101.2.6. податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.

Пунктом 101.5 статті 101 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню.

Відповідно до статті 101 глави 9 розділу II Податкового кодексу України наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 був затверджений Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1. цього Порядку під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку № 577 визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Пунктом 3.2 Порядку № 577 визначено, що днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.

Пунктом 4.2. Порядку № 577 встановлено, що за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.

Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку № 577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Таким чином, з наведеного вбачається, що орган доходів і зборів має обов`язок прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу у разі виникнення такого.

Відповідно до п. 1.163 Наказу ДФС від 19 жовтня 2016 року № 875 «Про функціональні повноваження структурних підрозділів територіальних органів ДФС» виконання функції відстрочення, розстрочення та реструктуризація грошових зобов`язань та/або податкового боргу, а також недоїмки зі сплати єдиного внеску, списання безнадійного податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску покладено на Головні управління ДФС в областях, Головне управління ДФС у м. Києві та на Офіс великих платників податків ДФС. Повноваження з виконання зазначеної функції у митниць ДФС відсутні.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» деякі територіальні органи Державної фіскальної служби реорганізовано шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби. При цьому органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227, із змінами і доповненнями внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846, затверджено Положення про Державну податкову службу України.

Аналізуючи зазначені норми закону, суд дійшов висновків, що за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.

Колегія суддів звертає увагу, що безумовною підставою для визнання податкового боргу безнадійним та його списання податковим органом є його наявність в інформаційних системах органів доходів і зборів.

Отже, списання безнадійного податкового боргу, у тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Водночас звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку №577.

В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку № 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 4 вересня 2018 року у справі №813/4430/16, від 16.09.2022 у справі № 160/10941/19, від 02 листопада 2022 року справа №380/16255/21, від 15 червня 2023 рок справа № 380/393/21.

У постанові Верховного Суду від 6 лютого 2018 року у справі №807/2097/16 касаційний суд резюмував, що обов`язок зі сплати пені пов`язаний з обов`язком погашення податкового боргу, тому в разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак, з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Як зазначалось, визначення податкового боргу наведено у п.п.14.1.175 ПК України, а саме, це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, для правильного вирішення даного спору важливо встановити дату (момент) узгодженості грошового зобов`язання. Лише встановлення цього строку дає підстави визначити наявність/відсутність статуту «безнадійного» цього боргу.

У даному випадку податковий борг позивача виник на підставі поданих ним податкових декларацій про майновий стан і доходи: від 15.04.2015 №, №, № з терміном сплати 15.04.2015; від 14.07.2015 № з терміном сплати 14.07.2015 року.

Отже, строк визначений п. 102.4 ст. 102 ПК України сплив 15.04.2018 та відповідно 14.07.2018.

Ураховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, фактичні обставини справи, які були встановлені судами, відповідач був зобов`язаний встановити наявність чи відсутність обставин, які на думку позивача є підставою для списання.

Щодо посилання скаржника на положення підпункту 38.2 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», який набрав чинності 01 січня 2017 року внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема, підрозділ 10 розділу ХХ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 38.2 такого змісту: «На період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України: 1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань, за якими зупинено стягнення; 2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87-101 цього Кодексу.

Відлік строку давності, визначений статтею 102 цього Кодексу, зупиняється на період, протягом якого до платників податків, вказаних у цьому пункті, не застосовувалися заходи стягнення, передбачені статтями 59, 60, 87-101 цього Кодексу.

Норми цього підпункту не застосовуються: з дати реєстрації зміни місця проживання фізичною особою - платником податків і переселення на іншу територію України на постійне місце проживання, місце проживання внутрішньо переміщеної особи та проведення реєстраційної дії щодо зміни місця проживання фізичної особи - підприємця; з дати реєстрації зміни місцезнаходження юридичної особи на іншу територію України.».

Таким чином, відповідно до вищевказаних змін до Податкового кодексу України, до платників податків, які станом на 01 січня 2017 року не змінили місце реєстрації з окупованої території або території, розташованої на лінії зіткнення, починаючи з 01 січня 2017 року не застосовуються строки передбачені статтею 102 ПК України. Поновлення перебігу строків, визначених статтею 102 ПК України починається з дати реєстрації зміни місцезнаходження на іншу територію України.

Отже, саме з 01.01.2017 зупинився перебіг строку визначений статтею 102 ПК України до платників які не змінили місце реєстрації.

Матеріали справи свідчать, що 21 квітня 2016 року позивач зареєстрував своє проживання у місті Києві, що підтверджується паспортними даними.

Відповідно до пункту 1 розділу IX Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 10.12.2013 № 779, (у редакції на час правовідносин) фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до Облікової картки або Повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання Заяви за формою № 5ДР (додаток 11) або за формою № 5ДРП (додаток 12) відповідно.

При цьому, за положенням п.5 Порядку подання органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та органами, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, відомостей, необхідних для розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. № 476, (у редакції на час правовідносин) територіальні органи і підрозділи ДМС подають відповідним контролюючим органам інформацію про фізичних осіб, місце проживання яких зареєстровано (знято з реєстрації) у відповідному населеному пункті, із зазначенням прізвища, імені, по батькові, дати і місця народження, місця проживання (країна, регіон, район, населений пункт, вулиця, номер будинку (корпусу) і квартири (до і після реєстрації), серії та номера паспорта, свідоцтва про народження або іншого документа, що посвідчує особу, найменування органу, який видав документ, і дати видачі після запровадження електронного обліку реєстрації місця проживання фізичних осіб.

Передача інформації про фізичних осіб здійснюється на рівні територіальних органів і підрозділів ДМС та контролюючих органів в електронній формі.

Формати інформаційних файлів, регламент передачі інформації, форма журналів обліку переданих та отриманих інформаційних файлів визначаються спільними актами МВС і Мінфіну.

До запровадження електронного обліку реєстрації місця проживання фізичних осіб територіальні органи і підрозділи ДМС подають інформацію контролюючим органам за їх письмовим запитом.

Оскільки позивач перереєструвався на територію, що підконтрольна українській владі до 01.01.2017, на спірні правовідносини поширюються норми абзацу 1 пункту 38.2 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

Щодо посилання скаржника на положення пункту 52 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, суд зазначає наступне.

Відповідно абзацу 10 пункту 52 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID - 19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Отже, вказані положення застосовуються до податкового боргу строк давності у 1095 днів визначений п. 102.4 ст. 102 ПК України не сплив до 18 березня 2020 року.

Отже, вказане положення закону не може бути застосовано до вказаних правовідносин.

Суд вважає за необхідне зазначити, що при врахуванні дати повідомлення контролюючого органу про зміну місця реєстрації 20.07.2018, з урахуванням зупинення перебігу строку за підпунктом 38.2 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України з 01.01.2017 (на час настання якого по податковим деклараціям від 15.04.2015 №, №, № сплинуло 627 дні, по декларації від 14.07.2015 № сплинуло 537 дні), та відповідно його поновлення 20.07.2018, такий строк давності у 1095 днів визначений п. 102.4 ст. 102 ПК України сплинув до 18 березня 2020 року (станом на 17.03.202 з урахуванням періоду зупинення за підпункту 38.2 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України по податковим деклараціям від 15.04.2015 №, №, № сплинуло 1 235 дні, по декларації від 14.07.2015 № сплинуло 1145 дні), що також виключає застосування вказаних положень до спірних правовідносин.

Щодо посилання скаржника на порушення строку звернення до суду визначений статтею 122 КАС України, суд зазначає, що у даному випадку позивач оскаржує триваючу бездіяльність відповідача щодо не списання безнадійного податкового боргу.

На підставі викладеного суд погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовної заяви.

За положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 р. у справі № 200/2858/22 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2022 р. у справі № 200/2858/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст складений та підписаний колегією суддів 31 січня 2024 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.А. Блохін

А.В. Гайдар