Справа № 280/37/23
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

31 січня 2024 року

м. Київ

справа № 280/37/23

адміністративне провадження № К/990/3416/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання прийняти рішення про неможливість своєчасного виконання платником податків обов`язків,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі також - Позивач) звернулося до суду з позовом з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення щодо можливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку від 22 листопада 2022 року №30715/6/08-01-04-05-03.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року, залишеним без змін постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив із того, що:

- Позивач при зверненні до контролюючого органу подав наказ від 2 березня 2022 року «Про організацію позапланової безаварійної зупинки комбінату», копію програми зупинки виробничих ресурсів, копії виписок з рахунків ОУ АТ «Ощадбанк», АТ ПУМБ, ПАТ «МТБ Банк», сторінки журналу телефонограм оперативного персоналу ЗТМК. Після прийняття відповідачем попереднього рішення, де запропоновано надати додаткові документи, що підтверджують неможливість платника податків - юридичної особи своєчасно виконати свій податковий обов`язок, Позивач надав відповідачу: копію листа ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин, лист від ПАТ «Запоріжсталь» (щодо можливості аварійного припинення водопостачання), лист від АТ «Дніпроазот» (щодо неможливості відвантаження хімічної продукції), лист від Управління з питань попередження надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Запорізької міської ради від 01.03.2022 №140/03-02 із проханням зменшити запаси хімічно-небезпечних речовин. Інших документів, передбачених Переліком платником податків надано не було;

- як вказав відповідач у відзиві на позовну заяву, за даними ЄРПН, у період з лютого 2022 року позивач здійснював оформлення та реєстрацію податкових накладних, здійснював операції з придбання товарів за період з лютого 2022 року по дату складання спірного рішення, також у цей період позивачем здійснювались митні операції;

- підприємством здійснювалась господарська діяльність, ці обставини не спростовані. З огляду на викладене, на думку суду, у контролюючого органу могли виникнути обґрунтовані сумніви, зауваження щодо документів доданих позивачем до заяви про неможливість виконання платником податків податкових обов`язків;

- Попереднім рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку запропоновано надати додаткові документи, які б усували сумніви у неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку. Однак, Позивач не подав інших документів як не скористався своїм правом подати пояснення щодо причин та обставин відсутності (неподання) в повному обсязі визначених законодавством документів.

Апеляційний суд, ухвалюючи постанову, погодився з цими висновками та додав, що

- недостатньо платнику податків вказати про неможливість виконання своїх обов`язків, для підтвердження такої обставини мають бути надані докази. Таким доказами мають бути не тільки загальний лист від Торгово-промислової палати про загальновідомий факт вчинення військової агресії проти України або лист Запорізької міської ради про те, що територія Запорізького району віднесена до територій активних військових дій;

- відсутні докази щодо зупинення TOB «Запорізький титано-магнієвий комбінат» роботи та виробництва;

- метою процедури визнання платника податків таким, що не може виконувати свої податкові обов`язки є убезпечення платників податків, які постраждали від збройної агресії російської федерації від негативних наслідків у зв`язку із об`єктивною неможливістю виконати свої податкові обов`язки щодо своєчасного подання звітності, сплати податків, тощо. Повинні бути підтвердженими обставини, що у зв`язку із проведенням бойових дій, платник податків юридична особа, втратив можливість здійснювати господарську діяльність, отримувати дохід від підприємницької діяльності та/або навіть втратив основні засоби для ведення такої господарської діяльності. Для звільнення платника від виконання податкових обов`язків, обставини неможливості своєчасного виконання податкового обов`язку повинні бути реальними та об`єктивними, а не формальними. Платник податків повинен не лише заявити про неможливість виконувати свої податкові обв`язки а надати документи, згідно переліку, які підтверджуються виникнення обставин, які унеможливлюють ведення господарської діяльності та виконання податкових обов`язків.

Апеляційний суд при цьому послався на правові висновки Верховного Суду, наведений у постанові від 04 жовтня 2023 року у справі № 160/19575/22.

25 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2023 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі також - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Так, обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: норми матеріального права, яка неправильно застосована судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Якщо касаційна скарга подається на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається: норма матеріального права, яка неправильно застосована судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України у ній вказуються: норма матеріального права, яка неправильно застосована судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Подаючи ж касаційну скаргу на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен вказати норми права, які, на його думку, неправильно застосовані судами, й врегульовують саме спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування стояло перед судами попередніх інстанцій.

Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна вважати подібністю правовідносин.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

У поданій касаційній скарзі скаржник, як на підставу для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України й стверджує про відсутність висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Разом з тим, оскаржуючи в касаційному порядку рішення апеляційного суду, Позивач не взяв до уваги, що суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови враховував правові висновки, викладені у постанові від 4 жовтня 2023 року у справі № 160/19575/22. Позивач у касаційній скарзі не зазначає, чому ці висновки не підлягали застосуванню у цій справі та/або застосовані неправильно.

Подібні за змістом висновки викладав також Верховний Суд і у постанові від 6 грудня 2023 року у справі № 280/6502/22.

Відповідно, посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду з питання застосування норм права не містить достатніх обґрунтувань.

Посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник стверджує про відсутність правового висновку Верховного Суду. Однак, подальше обґрунтування касаційної скарги не дає можливості встановити взаємозв`язок наведених доводів до зазначеної підстави.

Тож, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

Наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Доводи скаржника щодо неправильної оцінки обставин, які на його думку, свідчать про неможливість виконання податкових обов`язків наведені не у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України з наведенням обов`язкових умов, передбачених для відповідної підстави.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Відтак, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Колегія суддів звертає увагу, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Таким доводам кореспондує передбачена пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України підстава для касаційного оскарження судових рішень і відповідний пункт частини другої статті 353 КАС України.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про не дослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Отже, касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права у взаємозв`язку із усіма висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позову та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстави оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Одночасно суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Враховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 7 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання прийняти рішення про неможливість своєчасного виконання платником податків обов`язків повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська