Справа № 420/27494/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Білостоцький О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3, Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_3, оформленого протоколом комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 №64 від 16.08.2023 року про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 оформити ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, про що видати йому відповідну довідку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3.

З огляду на факт того, що його дружині встановлено 3 групу інвалідності, 20.07.2023 року позивач звернувся із заявою та переліком відповідних документів до неї до Відділу №1 ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Водночас, 16.08.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_3 на засіданні Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації протоколом №64 було відмовлено позивачу в отриманні відстрочки, посилаючись на те, що відстрочка надається тільки у разі встановлення дружині/чоловіку 1 або 2 групи інвалідності.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3, позивач був вимушений звернутися до суду задля захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ч. 5 ст. 262 КАС України.

03.11.2023 року від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що тлумачення позивачем абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» дозволяє звільнити його від призову за наявності у чоловіка/дружини будь-якої групи інвалідності, що, на думку відповідача, є нерелевантним. На думку відповідача граматичний аналіз зазначеного абз. 11: «які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи...» свідчить, що він складається з однорідних членів речення. Разом з тим друга частина абзацу містить другорядний член речення - означення, яке вказує на ознаку батьків з числа осіб з інвалідністю, а саме «І чи ІІ групи». Перша частина вказаного абзацу не містить означення, тобто є неконкретизованою. Відсутність означення в першій частині абзацу робить його неконкретним та неодночасним, що, у свою чергу потребує системного тлумачення даної норми.

Також відповідач зазначив, що позивачем не було надано доказів того, що його дружина не має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати, зокрема, повнолітніх дітей або батьків.

Крім того відповідач посилався на те, що позивач був зобов`язаний особисто подавати заяву на відстрочку від мобілізації, а не направляти її поштовим зв`язком.

Ухвалою суду від 28.11.2023 року до участі по справі №420/27494/23 в якості співвідповідача було залучено Комісію з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3, з огляду на що розгляд справи було розпочато спочатку.

Комісією з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі Комісія) адміністративний позов позивача з додатками, а також ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 року було отримано 12.12.2023 року, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

У визначений КАС України п`ятнадцятиденний строк відзив на адміністративний позов відповідачем наданий не був, будь-яких клопотань щодо продовження строку для подання відзиву відповідачем не заявлено, будь-яких пояснень щодо неможливості надання відзиву у строк, встановлений судом, не надано.

При цьому в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу судом було роз`яснено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, а також про можливість вирішення судом справи за наявними матеріалами відповідно до положень ч. 6 ст. 162 КАС України.

Разом з тим, Комісією 25.12.2024 року було надано письмове клопотання, в якому другим відповідачем було зазначено про тотожність її позиції щодо спірних правовідносин з позицією ІНФОРМАЦІЯ_3.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Він та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 21.10.2006 року.

Також у подружжя є неповнолітні діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними в матеріалами справи свідоцтвами про народженнями серії НОМЕР_2 від 21.07.2009 року та серії НОМЕР_3 .

Дружина позивача є інвалідом 3 групи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою МСЕК серії 12 ААВ №161299 від 05.10.2020 року, пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 від 10.02.2021 року та довідкою №343 від 04.05.2023 року, виданою Консультативно-діагностичною поліклінікою комунального некомерційного підприємства «Біляївська багатопрофільна лікарня» Біляївської міської ради.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю у складі позивача, його дружини та їх двох неповнолітніх дітей до суду надано довідку №1376 Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 06.10.2023 року, а також акт обстеження фактичного місця проживання/не проживання, складеного 06.10.2023 року представниками Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області.

20.07.2023 року позивач поштовим зв`язком надіслав до ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», посилаючись на факт того, що його дружина є інвалідом 3 групи. До вказаної заяви позивачем було додано копії його паспорту та ідентифікаційного коду, паспорту його дружини, свідоцтва про шлюб, довідки, пенсійного посвідчення дружини, свідоцтва про народження дітей та довідки МСЕК.

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 №37 від 02.03.2023 року було створено при ІНФОРМАЦІЯ_3 Комісію з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації. Зазначеним наказом було визначено рішення щодо зобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації оформлювати протоколами.

При цьому Комісією з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації на засіданні 16.08.2023 року було прийнято рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки, що відображено в протоколі №64.

У наявному витягу з протоколу №64 від 16.08.2023 року зазначено, що подані заявником документи, а саме: заява про надання відстрочки, свідоцтво про шлюб, довідка МСЕК не відповідають вимогам п.10 ч.1 ст. 23 (відповідно до сайту ВРУ - абзац 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Крім того, у матеріалах справи міститься лист ІНФОРМАЦІЯ_3 №7123 від 01.09.2023 року, згідно якого вбачається, що практика Комісії свідчить про відсутність підстав для надання відстрочки за наявності у дружини позивача 3 групи інвалідності, оскільки відстрочка надається за наявності у дружини/чоловіка 1 або 2 групи інвалідності.

Додатково у листі №7123 від 01.09.2023 року зазначено, що позивачем не доведена відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати його дружину, оскільки відповідно до вищевказаного розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 від 10.07.2023 року, про відсутність інших працездатних осіб, які за законом зобов`язані утримувати дружину позивача, є документи, які видаються територіальними органами реєстрації актів цивільного стану (РАЦС, ЦНАП) за заявами (зверненнями) громадян.

Не погодившись із вищевказаним рішенням про відмову в наданні відстрочки, задокументованою у протоколі №64, позивач звернувся до суду з позовом в адміністративній справі №420/27494/23.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши адміністративний позов, відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

За ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 з 5:30 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан, який продовжувався в подальшому та діє до цього часу.

Також указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулюються Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII (далі - Закон України №3543-XII).

Згідно ст. 1 Закону України №3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України (ст. 4 Закону України №3543-XII).

Відповідно до ст.22 Закону України №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно абз. 11 ч.1 ст. 23 Закону України №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання (абз. 17 ч.1 ст. 23 Закону України №3543-XII).

Органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, діяльність яких регулюється Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №154 від 23.02.2022 року (далі - Положення №154).

Згідно п. 1 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.

Відповідно до п.3 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Згідно п.7 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства (п.8 Положення №154).

За п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, але не виключно, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Судом встановлено, що спірним питанням в межах даної справи є можливість надання позивачу як військовозобов`язаному відстрочки від мобілізації у випадку, коли його дружина є інвалідом 3 групи, з урахуванням приписів абз.11 ч.1 ст. 23 Закону України №3543-XII.

Як вже було зазначено судом вище, згідно ч.1 ст. 23 Закону України №3543-XII відстрочка військовозобов`язаному під час мобілізації надається у випадку, коли така особа має дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Аналіз вищевказаного нормативного припису свідчить про те, що військовозобов`язані не підлягають призову на військову службу під час мобілізації у разі:

1) наявності дружини або чоловіка із числа осіб з інвалідністю;

2) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Для правильного тлумачення вищезазначеної норми суд звертає увагу на приписи, наявні в Українському правописі в редакції від 2019 року, який розроблений Українською національною комісією з питань правопису та затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №437 від 22.05.2019 року «Питання українського правопису» (далі - Український правопис).

Згідно п.1 параграфу 165 «Скісна риска» Українського правопису скісна риска ставиться в таких позиціях: в офіційно-діловому та науковому стилях - як розділовий знак між однорідними членами речення та в інших подібних випадках у значенні, близькому як до єднального (=і), так і до розділового (=або) сполучників (з можливістю переважання в різних контекстах то одного, то іншого з цих значень).

Уживаються також комбіновані єднально-розділові сполучники і/або, рідше та/або (без відступів до і після скісної риски): порушення авторського і/або суміжних прав; «Типова освітня програма підвищення кваліфікації голів і/або членів правлінь об`єднань співвласників багатоквартирних будинків»; Війна і/або поезія? (назва газетної публікації) (приклад, наведений у правописі).

Проаналізувавши вищезазначене суд зазначає, що використовуючи скісну риску між двома сполучниками «та» і «або», утворюється комбінований єднально-розділовий сполучник, що свідчить про можливість вибору як всіх варіантів (сполучник «та»), так і одного (сполучник «або»).

Тобто, зазначені законодавцем у конструкції вищезазначеного нормативного припису сполучники «та/або», свідчать про те, що абз.11 ч.1 ст. 23 Закону України №3543-XII потрібно тлумачити так, що зазначені в ньому умови можуть застосовуватися як одночасно, так і окремо, а саме:

1) тільки за наявності дружини або чоловіка із числа осіб з інвалідністю (без конкретизації групи інвалідності);

2) тільки за наявності одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

3) за наявності і дружини або чоловіка із числа осіб з інвалідністю (без конкретизації групи інвалідності), і одночасно одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку про те, що наявність у позивача однієї обставини, що визначена абз.11 ч.1 статті 23 Закону №3543-XII (наявність дружини із числа осіб з інвалідністю 3 групи), свідчить про наявність у нього окремої підстави для застосування до нього приписів зазначеної норми Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому висновки Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність відмови позивачу в наданні відстрочки від призову є необґрунтованими.

ІНФОРМАЦІЯ_3 обґрунтував рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки під час мобілізації у відзиві на позов тим, що формулювання абз.11 ч.1 ст. 23 Закону України №3543-XII є нечітким та неоднозначним, що потребує системного тлумачення вказаної норми права та надання роз`яснень з боку Міністерства оборони України.

Разом з тим суд зауважує, що твердження позивача про можливість подвійного тлумачення ним норми Закону та відсутність роз`яснень з цього питання з боку Міністерства оборони України, не свідчить про обґрунтованість та правомірність прийнятого рішення, оформленого протоколом №64 від 16.08.2023 року.

З цих підстав суд вважає безпідставним та таким що не підлягає задоволенню клопотання ІНФОРМАЦІЯ_3 про залучення Міністерства оборони України в якості третьої особи у справі №420/27494/23, оскільки для цього відсутні підстави, визначені ст. 49 КАС України.

Щодо посилання відповідача на те, що позивач повинен був особисто надати заяву про відстрочку від мобілізації, замість надсилання її поштовим зв`язком, суд зазначає наступне.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління, військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності регулюється Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 року (далі - Порядок №1487).

Згідно п.3 Порядку №1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Відповідно до пп. 8 п. 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до Порядку №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Аналізуючи вищезазначене, військовозобов`язані повинні особисто надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. У той же час у вказаному нормативному приписі законодавець акцентує увагу на тому, що документи мають надаватися саме військовозобов`язаним, а не його представником, водночас про обов`язкову форму направлення вказаних документів у приписі не згадується.

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено того, що позивачем не було дотримано процедуру подання поштовим зв`язком вищезазначених документів разом із відповідною заявою щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того суд зазначає, що надання позивачем саме у такій спосіб документів, що підтверджують право на відстрочку від призову, не було зазначено підставою для відмови у наданні йому відстрочки у витязі з протоколу №64 від 16.08.2023 року.

З цього приводу суд не враховує посилання ІНФОРМАЦІЯ_3 у листі №7123 від 01.09.2023 року щодо того, що позивачу було необхідно було особисто приносити документи до ПРТЦК та СП, а не направляти їх засобами поштового зв`язку в якості підстави для відмови у задоволенні позову.

Щодо посилань відповідача у витязі з протоколу №64 Комісії на той факт, що позивачем не доведена відсутність інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону утримувати його дружину, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Як вже зазначалось вище, на підтвердження факту проживання однієї сім`єю у складі позивача, його дружини та двох неповнолітніх дітей до заяви про надання відстрочки від мобілізації надавались довідка №1376 Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області від 06.10.2023 року, а також акт обстеження фактичного місця проживання/не проживання, складеного 06.10.2023 року представниками Виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Одеського району Одеської області.

Під час розгляду справи від сторони позивача до суду також надійшли свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_6 батьків дружини позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що також свідчить про той факт, що у його дружини немає інших працездатних осіб, окрім чоловіка, які за законом зобов`язані її утримувати.

Відповідачем у відзиві зазначено про те, що документи про відсутність інших працездатних осіб, які за законом зобов`язані утримувати дружину позивача, видаються територіальними органами реєстрації актів цивільного стану (РАЦС, ЦНАП) за заявами (зверненнями) громадян, а тому суд звертає увагу на постанову Кабінету Міністрів України №1064 від 22.08.2007 року, якою затверджений Порядок ведення Державного реєстру актів цивільного стану (далі - Порядок №1064).

Згідно п.2 Порядку №1064 реєстр - єдина комп`ютерна база даних про акти цивільного стану, внесені до них зміни і доповнення, видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та витягів з Реєстру.

Відповідно до ч.6 Порядку №1064 внесення до Реєстру відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється реєстратором одночасно із складенням відповідного актового запису цивільного стану.

За п.7 Порядку 1064 запис в Реєстрі здійснюється шляхом внесення до нього відомостей:

у разі державної реєстрації народження дитини з одночасним визначенням її походження;

у разі усиновлення;

у разі позбавлення та поновлення батьківських прав;

у разі державної реєстрації шлюбу;

у разі державної реєстрації розірвання шлюбу;

у разі розірвання шлюбу судом;

у разі державної реєстрації зміни власного імені;

у разі державної реєстрації смерті.

Тобто аналізуючи вищезазначений нормативний акт, судом не вбачається можливість отримання з Реєстру інших витягів, окрім як тих, що зазначені у пункті 7 вказаного Порядку.

З цього приводу суд відхиляє вищезгадані посилання відповідача, оскільки при прийнятті Комісією з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації рішення про відмову у наданні відстрочки позивачу, у витязі з протоколу №64 не містилось жодних посилань на відмову у наданні відстрочки з огляду на ненадання позивачем витягу з Державного реєстру актів цивільного стану, який підтвердив би відсутність інших повнолітніх осіб, які за законом зобов`язані утримувати дружину позивача. Разом з тим, посилання на відсутність витягу з Державного реєстру актів цивільного стану (без належної конкретизації, який саме витяг необхідний для підтвердження відсутності інших працездатних осіб, які зобов`язані утримувати дружину позивача) є тільки у листі відповідача №7123 від 01.09.2023 року, коли засідання Комісії вже було проведено та відповідне спірне рішення про відмову нею вже було прийняте.

Враховуючи те, що позивачем доведено наявність у нього підстав для відстрочки від призову за мобілізацією, визначені абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то суд робить висновок, що відповідач протиправно відмовив йому у наданні відстрочки від призову за мобілізацією, з огляду на що суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3, оформленого протоколом №64 від 16.08.2023 року про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 оформити ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, про що видати йому відповідну довідку, суд зазначає наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно п.11 Положення №154 закріплено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_3 в даному випадку має виключну компетенцію в питаннях оформлення відстрочки від мобілізації.

З огляду на встановлені обставини у справі №420/27494/23 та положення чинного законодавства, суд вважає необхідним для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати саме Комісію з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2023 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

У задоволенні іншої частини позовної вимоги зобов`язального характеру слід відмовити з наведених вище підстав.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви було додано платіжну інструкцію про сплату судового збору за подання адміністративного позову №0.0.323.8879503.1 від 09.10.2023 року у сумі 1717,76 грн. (із коефіцієнтом 0,8 за подання позовної заяви через систему «Електронний суд»), як за подання двох позовних вимог немайнового характеру.

Відповідно до правової позиції Колегії Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 14.03.2017 року у справі №21-3944а16 вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати не чинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

При цьому, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії судом вважаються похідними, оскільки визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності є передумовою для застосування іншого способу захисту порушеного права.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення основної позовної вимоги позивача, суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 858,88 грн. з ІНФОРМАЦІЯ_3 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, встановлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що позивачем при поданні адміністративного позову у справі №420/27494/23 було надмірно сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн., суд доходить висновку про необхідність повернення ОСОБА_1 надміру сплачений ним судовий збір у зазначеній сумі відповідно до платіжної інструкції №0.0.323.8879503.1 від 09.10.2023 року.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_2), Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3, оформленого протоколом №64 від 16.08.2023 року про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .

Зобов`язати Комісію з визначення військовозобов`язаних, які не підлягають призову під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.07.2023 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 858,88 грн.

Повернути ОСОБА_1 надмірно сплачений судовий збір у розмірі 858,88 грн. відповідно до платіжної інструкції №0.0.323.8879503.1 від 09.10.2023 року за подання адміністративного позову у справі №420/27494/23.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький