Справа № 120/11682/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 лютого 2024 р. Справа № 120/11682/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Державної служби з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови № ПШ000242 від 11 липня 2023 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що оскаржуваною постановою до нього застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 гривень за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 цього ж Закону.

Як вказує позивач, підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало те, що він здійснював перевезення пасажирів на міжобласному маршруті за відсутності оригіналу витягу з дозволу на перевезення пасажирів на міжобласному маршруті загального користування.

Водночас позивач не погоджується із такими доводами відповідача, оскільки вказує, що під час рейдової перевірки у водія автобуса були в наявності усі необхідні документи, передбачені статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема копія витягу з дозволу на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування.

При цьому посадові особи контролюючого органу в акті перевірки від 09 червня 2023 року не заперечують факту наявності у водія автобуса копії витягу з дозволу на перевезення пасажирів, а лише зазначають про відсутність оригіналу такого витягу.

За таких обставин, на думку позивача, прийнята відповідачем постанова є протиправною, а відтак підлягає скасуванню.

Ухвалою від 07 серпня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

21 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. Зокрема вказав на те, що уповноваженими особами відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області в рамках проведення заходів державного контролю 09 червня 2023 року проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки ТУР, номерний знак НОМЕР_1 , що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 .

За результатами рейдової перевірки складено акт № 031043 від 09 червня 2023 року, у якому зафіксовано, що під час перевірки було виявлено порушення статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: під час здійснення пасажирських перевезень за маршрутом "Київ-Чечельник" у водія був відсутній оригінал витягу з дозволу на здійснення пасажирських перевезень на міжобласному маршруті.

В подальшому, на підставі матеріалів проведеної перевірки начальником відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області 11 липня 2023 року винесено постанову № ПШ 000242, якою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 гривень на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

За таких обставин відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

29 серпня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій додатково наведені аргументи щодо задоволення позовних вимог. Зокрема у такій йдеться про те, що фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 Державною службою України з безпеки на транспорті по маршруту "Київ-Чечельник" видано лише один витяг з дозволу, попри встановлену у пунктах 3.3-3.4 розділу ІІІ Порядку № 279 необхідність оформлення витягів у кількості, потрібній для виконання перевезень, обумовлених об`єктом конкурсу. Водночас, як зазначає позивач, перевезення пасажирів по вищезазначеному маршруту здійснюється кількома транспортними засобами (основний та резервний), що зазначено в переліку міжобласних маршрутів загального користування Єдиного державного реєстру автобусних маршрутів на офіційному сайті Державної служби України з безпеки на транспорті. Вказане, на думку позивача, виключає можливість перебування вказаного витягу з дозволу одночасно в основному та в резервному транспортних засобах.

04 вересня 2023 року представником відповідача подано до суду заперечення щодо наведених у відповіді на відзив міркувань.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_2 від 10 квітня 2001 року.

Позивач є власником транспортного засобу марки ТУР, номерний знак НОМЕР_1 .

08 жовтня 2020 року Державною службою України з безпеки на транспорті фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 видано витяг з дозволу на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному автобусному маршруті загального користування серії ВТБ № 001062 з терміном дії до 08 вересня 2025 року.

09 червня 2023 року посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті в рамках проведення заходів державного контролю додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки ТУР, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Під час рейдової перевірки встановлено здійснення перевезення пасажирів за відсутності визначених у статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, а саме: у водія відсутній оригінал витягу з дозволу на міжобласному маршруті.

За результатами перевірки складено акт № 031043 від 09 червня 2023 року.

На підставі вказаного акту перевірки начальником відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області 11 липня 2023 року винесено постанову № ПШ 000242, якою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 гривень за порушення статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Надаючи правову оцінку постанові, що оскаржується, суд зважає на таке.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року № 2344-III Про автомобільний транспорт (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

У статті 1 вказаного Закону надано визначення наступним термінам:

паспорт маршруту - документ, що містить схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду, графіки режимів праці та відпочинку водіїв тощо;

розклад руху - сукупність графіків руху автобусів за маршрутом;

рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Відповідно до статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 39 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

У свою чергу, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону №2344-ІІІ, накладається штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що передбачено у абзаці третьому частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 травня 2010 року № 279 "Про затвердження форми дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування, порядку його видачі та анулювання" (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 14 вересня 2016 року № 316), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року за № 409/17704, затверджено Порядок видачі та анулювання дозволу на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування (далі - Порядок № 279).

Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 279 дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування видається автомобільному перевізнику, який: а) за результатами конкурсу визнаний переможцем; б) за результатами конкурсу посів друге місце, у разі якщо перевізник-претендент, який став переможцем конкурсу, надав письмову відмову від одержання дозволу на перевезення; в) за результатами конкурсу посів друге місце, у разі дострокового анулювання дозволу суб`єкта господарювання, який був визнаний переможцем конкурсу; г) є тимчасовим, у разі анулювання дозволу на перевезення за відсутності суб`єкта господарювання, який за результатами конкурсу посів друге місце, або при його письмовій відмові від отримання дозволу на перевезення; ґ) є тимчасовим, у разі відкриття нового автобусного маршруту або нового рейсу для вивчення доцільності його функціонування; д) є тимчасовим, у разі визнання недійсним чи скасування судом рішення конкурсного комітету; е) є тимчасовим, у разі зупинення судом рішення конкурсного комітету.

До кожного дозволу на перевезення оформлюються витяги з нього у кількості, необхідній для виконання перевезень, обумовлених об`єктом конкурсу (пункт 3.3 розділу ІІІ Порядку № 279).

Відповідно до пункту 30 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2007 року № 1184), перевезення пасажирів за приміськими та міжміськими маршрутами, які виходять за межі території областей (міжобласні маршрути), здійснюється на підставі дозволу, який видається в установленому законодавством порядку. Витяг з дозволу повинен перебувати в автобусі.

Із системного аналізу зазначених норм слідує, що дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування повинен перебувати у перевізника, тоді як витяг з дозволу має перебувати в автобусі у водія.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що 08 жовтня 2020 року Державною службою України з безпеки на транспорті фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 видано дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування Київ Чечельник, а також витяг з такого дозволу.

Тобто, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на виконання вимог Порядку № 279 пройдено встановлену законодавством процедуру щодо отримання дозволу на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування. При цьому на підставі отриманого дозволу позивачеві оформлено і витяг з такого дозволу.

Водночас відповідачем вказані вище обставини і не заперечуються.

Єдиною підставою для прийняття оскаржуваної постанови слугувало те, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу марки ТУР, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 останній надав не оригінал з витягу з дозволу на міжобласному маршруті, а копію витягу з такого дозволу.

На переконання суду, прийняття відповідачем оскаржуваної постанови лише з підстави, що водієм ОСОБА_2 під час проведення рейдової перевірки було надано копію з витягу з дозволу на міжобласному маршруті, а не оригінал такого витягу свідчить про надмірний формалізм з боку відповідача, адже із наданої водієм копії витягу з дозволу посадові особи могли встановити, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 дотримано встановлену законодавством процедуру як отримання дозволу на перевезення, так і оформлення витягу з дозволу на відповідний маршрут.

Більше того, приписами Правил № 179 чітко не передбачено, що перевізник під час перевезень на міжобласному маршруті має в автобусі зберігати саме оригінал витягу з дозволу на перевезення, а не його копію, що підтверджується конструкцією норми пункту 30 Правил № 179 (дослівно: "Витяг з дозволу повинен перебувати в автобусі").

З огляду на викладене винесена відповідачем постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу від 11 липня 2023 року № ПШ000242 є протиправною та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 31 липня 2023 року.

Відтак на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1073,60 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.

При вирішенні питання щодо підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень суд враховує приписи статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частинами 5, 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так, пунктом 4.1 розділу 4 договору про надання правової допомоги від 31 липня 2023 року, що укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Кравченко Т.С., передбачено, що за надання послуги з правової допомоги клієнт сплачує адвокату плату у формі гонорару. Розмір гонорару встановлюється за домовленістю сторін і становить 8000 гривень.

Згідно з детальним описом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 1 від 01 серпня 2023 року адвокат надав клієнту такі послуги: підготовка та подання позовної заяви (витрачено 3 години часу; вартість послуги - 7000 гривень); підготовка та подання відповіді на відзив (витрачено 1 годину часу; вартість послуги - 1000 гривень).

Квитанцією до прибуткового касового ордера № 1 від 31 липня 2023 року підтверджується сплата позивачем адвокату коштів в сумі 8000 гривень.

Водночас, на переконання суду, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 8000 гривень є досить завищеними.

Суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 160/19098/21, згідно з якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На думку суду, надані адвокатом послуги не можуть свідчити про понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень, адже обсяг виконаної адвокатом роботи є неспівмірним із складністю такої роботи.

При цьому обсяг і складність оформлених процесуальних документів також є незначним та не потребував значних зусиль адвоката.

Адміністративна справа №120/11682/23 розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Встановлені обставини вказують на недостатню обґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень, а тому слід дійти висновку, що такий розмір є досить завищеним.

Відтак, на переконання суду, розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджено у розмірі 1500 гривень, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 1500 гривень.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 000242 від 11 липня 2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )

Відповідач: Державна служба з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області (місцезнаходження: 21036, м. Вінниця, вул. Василя Порика, буд. 29)

Повний текст рішення суду складено 01.02.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович