Справа № 340/6545/23
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/6545/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дегтярьової С.В. розглянувши у за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до суду, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 №3 від 03.01.2023 р, в частині визнання ОСОБА_1 таким, що не повернувся до частини 16.12.2022 року після лікування;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 №4 від 04.01.2023 року, в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину та з 16.12.2022 року припинити виплату грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утриману заробітну плату та додаткову винагороду під час лікування, право на отримання яких передбачено Постановою КМУ від 28.02.2022 р. №168, з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року та з 15.12.2022 року по 27.04.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 18 червня 2022 року, близько 15-10 год, під час виконання службових обов`язків у місті Лисичанськ Луганської області, штаб-сержант ОСОБА_2 отримав поранення внаслідок бойових уражень з боку противника в районі ведення бойових дій закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій ш/т спини і грудного відділу хребта, що підтверджується первинними медичними документами та довідкою про обставини травми.

Перебував на довготривалому лікуванні. У свою чергу відповідачем, всупереч вимог законодавства України, за період перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні, внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини, не виплачено у належному розмірі додаткової винагороди та грошового забезпечення.

Окрім цього, позивачу стало відомо про прийняття відповідачем оскаржуваних наказів, в яких вказано, що він не повернувся до частини 16.12.2022 року після лікування, що з позиції позивача дійсності не відповідає та є підставою для їх скасування.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 р. відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.96-97).

25.01.2024 року військовою частиною НОМЕР_4 подано відзив на позов та вказано, що позивач самовільно залишив службу, а тому накази є правомірними, а підстави для виплати грошової винагороди відсутні.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.06.2019 року перебував на службі у військовій частині НОМЕР_2 на посаді штаб-сержанта (а.с.61).

У період з 22.06.2021 року по 18.06.2022 року брав участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації (а.с.54).

18.06.2022 року близько о 15:10 год., під час виконання позивачем службових обов`язків у м.Лисичанськ, Луганської області, отримав поранення внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районні ведення бойових дій, а саме: закриту черепно- мозкову травму, струс головного мозку, забій ш/т спини і грудного відділу хребта, що підтверджується довідкою про обставини травми №1518 від 19.07.2022 року (а.с.55).

Перша первинна допомога надана у військовій частині НОМЕР_5 . Далі позивач евакуйований у ПХГП м.Краматорськ.

З 19.06.2022 року по 21.06.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "МКЛ №6" Дніпропетровської міської ради з діагнозом МВТ Акубаротравма: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку (а.с.15).

Продовжив лікування в КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» з 22.06.2022 року по 04.07.2022року, що підтверджується довідкою №1005, з діагнозом: Акубаротравма (18.06.2022 року), двобічна гостра сенсоневральна приглухуватість О ст. Стан після МВТ. Ранній відновлювальний період перенесеної мінно-вибухової травми (18.06.2022 року), закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, виражений церебрастенічний синдром, помірний цефалгічний синдром. Гостра реакція на стрес. Задньокапсулярна початкова катаракта (а.с.16).

Продовжив лікуватися з 04.07.2022 року по 02.08.2022 року в КНП "Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» на стаціонарному лікуванні з діагнозом: МВТ (18.06.2022 року), закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, ранній відновлювальний період, стійкий цефалгічний синдром, помірно виражений кохлео-вестибулярний с-ми, інші, що підтверджується випискою №1553. Вказано 07.08.2022 року прибути до військової частини (а.с.21-22).

17.08.2022 року направлений командиром в/ч НОМЕР_2 на консультацію та на лікування до в/ч НОМЕР_6 АДРЕСА_3 (а.с.31).

Документальних доказів лікування в в/ч НОМЕР_6 АДРЕСА_3 матеріали справи не містять.

Суд встановив, що позивач пройшов 25 серпня 2022 року військово-лікарську комісію, відповідно до довідки №3684 якої, позивачу рекомендовано стаціонарне лікування з подальшим переглядом. Діагноз: МВТ (18.06.2022 року), закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку у вигляді стійкого, вираженого астено-невротичного синдрому (а.с.30).

Далі позивач проходив стаціонарне лікування у КП «Дніпропетровська обласна реабілітаційна лікарня" ДОР з 25.08.2022 року по 20.09.2022 року. Діагноз: відновлювальний період МВТ (18.06.2022 року), закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, акубаротравматичне ураження вух у вигляді двобічної сенсоневральної приглухуватості, помірний цефалгічний, астено-невротичний синдром, що підтверджується випискою №2537/701 (а.с.28-29).

Судом встановлено, що позивач пройшов 06 жовтня 2022 року військово-лікарську комісію в/ч НОМЕР_7 , відповідно до довідки №5087 якої, позивачу рекомендовано стаціонарне лікування з подальшим переглядом. Діагноз: помірно виражений тривожно-депресивний розлад з панічними атаками та дизсомнією (а.с.41).

Позивач продовжив стаціонарне лікування з 07.10.2022 року по 03.11.2022 року у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги». Діагноз: Посткомоційний синдром F 07.2. Різко виражені стійкі, тривалі, хворобливі прояви у вигляді тривожно-депресивного та цефалгічного синдромів у особистості з загостренням рис по змішаному типу, що підтверджується випискою №8622/2022 (а.с.36).

07.11.2022 року направлений до ВМКЦ СР м.Дніпро командиром в/ч НОМЕР_2 та начальником медичної служби на ВЛК для визначення ступеню придатності військовослужбовця (а.с.38).

Документальних доказів проходження ВЛК за направленням від 07.11.2022 року матеріали справи не містять, в своїх поясненнях позивач на них не посилається.

ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з наданням психіатричної допомоги» з 09.11.2022 року по 15.12.2022 року. Діагноз: органічний розлад особистості внаслідок дисфункції головного мозку складного генезу (МВТ (18.06.2022 року), закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, акубаротравма, ДЕП І-ІІ. Різко виражені стійкі, затяжні психічні та поведінкові розлади у вигляді тривожного, депресивного, цефалгічного синдромів F 07.8. Рекомендовано явка до військового госпіталю м.Чернівці з метою подальшого визначення придатності до військової служби, подальше лікування та реабілітація в умовах психіатричного стаціонару, психотерапія, що підтверджується випискою №9936/2022 (а.с.42-43).

15.12.2022 року після закінчення лікування в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з наданням психіатричної допомоги», ОСОБА_1 зателефонував бойовому медику частини НОМЕР_2 , а саме старшому сержанту - ОСОБА_3 , та повідомив останній, що згідно висновку лікаря, йому було рекомендовано з`явитись до військового госпіталю у м. Чернівці, з метою подальшого визначення його придатності до військової служби. Додатково позивач направив копії медичних документів, про що надав до суду скріни з перепискою (а.с.69).

Позивач посилався на те, що він повідомив про стан свого здоров`я бойового медика та про те, що він не має змоги особисто прибути у військову частину НОМЕР_2 задля отримання направлення, а тому попросив, щоб з військової частини направили за ним військового для його супроводу назад у частину.

Позивачу повідомлено, що осіб, які б могли його супроводжувати, у частині немає, так як всі перебувають на виконанні бойових завдань, а тому йому рекомендовано особисто вирішити питання, щодо способу прибуття у військову частину.

Паралельно позивач також періодично листувався із бойовим медиком частини та начальником штаба лейтенантом ОСОБА_4 за допомогою мобільних месенджерів, копії доказів листування додав до матеріалів справи.

ОСОБА_1 повідомив про такі обставини доньку, яка доставила батька у м.Чернівці до обласної психіатричної лікарні. Про цей факт позивача повідомив ОСОБА_3 (а.с.69).

19.12.2022 року ОСОБА_1 направлений командиром в/ч НОМЕР_2 та начальником медичної служби на ВЛК з метою визначення придатності до військової служби (а.с.48).

23.12.2022 року ОСОБА_1 подав рапорт командиру в/ч НОМЕР_2 про направлення на медичний огляд ВЛК у в/ч НОМЕР_8 , згідно висновку лікаря психіатра (а.с.49).

24.12.2022 року ОСОБА_1 направлений командиром в/ч НОМЕР_2 та начальником медичної служби на ВЛК з метою визначення придатності до військової служби (а.с.50).

03.01.2023 року психіатром військової частини НОМЕР_8 лікарем ОСОБА_5 надано ОСОБА_1 направлення в Чернівецьку ОПЛ для проходження ВЛК через відсутність психіатричного стаціонару у в/ч НОМЕР_8 (а.с.47).

04.01.2023року лікарем-психіатром приймального відділення ОКНП ЧОПЛ надано довідку про те, що ОСОБА_1 перебуває у черзі на стаціонарне лікування до ЗКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», у зв`язку із відсутністю вільних місць (а.с.52).

Судом встановлено, що командир військової частини НОМЕР_2 прийняв наказ №3 від 03.01.2023 р, яким вирішив вважати штаб-сержанта ОСОБА_1 таким, що не повернувся до військової частини НОМЕР_2 в місці дислокації АДРЕСА_4 16.12.2022 року та вирішив зняти його з усіх видів забезпечення з 16.12.2022 року (а.с.57).

04.01.2023 року командиром військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ №4 від 04.01.2023 року, яким визнано ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину. Цим же наказом позивача виведено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 04.01.2023 року. З 16.12.2022 року знято з усіх видів забезпечення (а.с.56).

Доказів ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами матеріали справи не містять.

У відповідності до довідки від 15.02.2023 року, ОСОБА_1 з 10.01.2023 року проходив лікування у ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня».

У період з 23.03.2023 року по 12.04.2023 року позивач пройшов ВЛК при ОКНП "Чернівецька обласна психіатрична лікарня", якою зроблено висновок про непридатність позивача до військової служби та встановлено пов`язаність захворювання з захистом Батьківщини. Дані обставини вказані і у відзиві на позов військовою частиною НОМЕР_2 та спірними не є.

Після проходження всього курсу лікування та отримання довідки ВЛК про непридатність до військової служби, оформленої у вигляді свідоцтва про хворобу №88/52, позивач прибув у В/Ч НОМЕР_2 та подав рапорт на звільнення.

Наказом від 27.04.2023 року №117 ОСОБА_1 з 27.04.2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення за пп. "б" (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 3 частини 5 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с.67).

Щодо строків звернення до суду

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Відповідач посилався на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, передбачений законом.

Надаючи оцінку доводам дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з того, що спір щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення та щодо скасування кадрових наказів є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, неодноразово наголошував, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21 і від 25 квітня 2023 року у справі №380/15245/22.

Як убачається з матеріалів справи, позивача на даний час виключено із особового складу частин. Документальних доказів того, що позивач отримав від військової частини НОМЕР_2 письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, а також копії оскаржуваних наказів, матеріали справи не містять. Не містять матеріали справи і доказів ознайомлення зі змістом таких наказів позивача в період проходження військової служби.

В позовній заяві, що подавалась адвокатом Таркіна Д.О., вказано, що про існування наказів позивач дізнався та отримав їх копії в середині липня 2023 року, після того, як закінчив стаціонарне лікування з 02.06.2023 року по 13.07.2023 року у ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня». Копії витягів з наказів направлені у відповідь на адвокатський запит (відповідь від 12.04.2023року вих.№ 4533/11/5305 на запит від 22.02.2023 року з приводу невиплати грошового забезпечення) (а.с.58).

Документальні докази проходження стаціонарного лікування з 02.06.2023 року по 13.07.2023 року у ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» містяться у матеріалах справи (а.с.73).

Позов, що розглядається у даному провадженні, до суду направлений 01.08.2023 року, а тому, з огляду на необізнаність позивача про наявність оскаржуваних наказів та неотримання від військової частини письмових повідомлень про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, поданий в межах строків звернення до суду.

Щодо оскаржуваних наказів

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХП) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил Україні ствердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ (далі Статут внутрішньої служби), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріям військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативні правовими актами.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів Украй військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

В силу статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Пунктом 12 оскаржуваного наказу №3 від 03.01.2023 року позивача визнано таким, що 16.12.2022 року не повернувся з лікування до військової частини НОМЕР_2 в місці дислокації м.Бахмут. А пунктом 126 оскаржуваного наказу від 04.01.2023 року №4 від 04.01.2023 року визнано ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину та, на підставі підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, виведений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 з 04.01.2023 року. З 16.12.2022 року позивача знято з усіх видів забезпечення (а.с.56).

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 14.08.2023 року суд витребовував у відповідача копію висновку службового розслідування з приводу самовільного залишення військової частини та докази ознайомлення з його змістом ОСОБА_1 та копії рішень за результатами службового розслідування з приводу самовільного залишення військової частини та докази ознайомлення з його змістом ОСОБА_1 .

Вимог ухвали суду відповідач не виконав.

Згідно підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Як описано вище, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з наданням психіатричної допомоги» з 09.11.2022 року по 15.12.2022 року, що підтверджується випискою №9936/2022 (а.с.42-43).

При цьому суд бере до уваги діагноз ОСОБА_1 з яким він перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з наданням психіатричної допомоги» з 09.11.2022 року по 15.12.2022 року: органічний розлад особистості внаслідок дисфункції головного мозку складного генезу після МВТ (18.06.2022 року) F 07.8.

Класифікатор "органічні, включаючи симптоматичні, психічні розлади (F00-F09)", включає встановлений позивачу F 07.8: інші органічні розлади особистості та поведінки внаслідок захворювання, травми та дисфункції головного мозку. Афективний розлад, пов`язаний з органічним ушкодженням правої півкулі головного мозку.

Післятравматичні зміни особистості та поведінки хворого мають різноманітні прояви. У вітчизняній літературі їх описано як психопатоподібний синдром. Найчастіше спостерігають істеричні риси, експлозивність, а також їх поєднання.

Так, у виписці №9936/2022 (стаціонарне лікування з 09.11.2022 року по 15.12.2022 року в КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з наданням психіатричної допомоги») вказано, що когнітивні функції ОСОБА_1 знижені, увага нестійка, він швидко втомлюється в розмові, судження паралогічні (розлад розумового процесу, що виникає внаслідок подумкових порушень, через які страждає логіка міркувань, маячня) не завжди відповідають дійсності, все, що розповідає, доповнює жестами, спонтанно починає кричати, згадуючи смерть молодшої сестри, у відділенні лежить на ліжку, занурений у свої думки, тощо (а.с.43).

У позовній заяві адвокат вказав, що ОСОБА_1 в силу психічного розладу не міг самостійно без сторонньої допомоги переміщатись із одного лікувального закладу в інший, про що було повідомлено військову частину № НОМЕР_9 .

Дані обставини повідомлялись після 15.12.2022 року бойовому медику старшому сержанту ОСОБА_3 , та бойовому медику частини та начальнику штабу лейтенанту ОСОБА_4 за допомогою мобільних застосунків.

Не отримавши супроводження з одного лікувального закладу до іншого, ОСОБА_1 допомогла донька, яка доставила батька у м.Чернівці до обласної психіатричної лікарні.

Доказом того, що відповідачу було достеменно відомо про дані обставини та про стан здоров`я позивача є надані йому направлення 19.12.2022 року та 24.12.2022 року командира в/ч НОМЕР_2 та начальника медичної служби на ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.

Дані обставини свідчать про безпідставність висновку про те, що позивач самовільно не прибув до військової частини, а тому п.12 наказу №3 від 03.01.2023 року п.126 наказу від 04.01.2023 року №4 від 04.01.2023 року, тобто пункти, які стосуються ОСОБА_1 , належить визнати протиправними та скасувати.

Щодо грошового забезпечення та додаткової винагороди

Згідно з ст.1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до Постанови №168, в редакції чинній на 19.07.2022 року, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до п.1 Постанови №168, в редакції від 21.01.2023 року установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні або у відпустці за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії внаслідок такого поранення (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з вимогами п.15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та відновлюється з дня повернення.

Посилаючись на протиправність наказів та безпідставне припинення виплат, позивач просить суд зобов`язати відповідача виплатити грошове забезпечення та додаткову винагороду не отриману за час лікування, на підставі Постанови №168, за періоди:

- з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року,

- з 15.12.2022 року по 27.04.2023 року (по день звільнення) (а.с.101).

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 14.08.2023 року суд витребовував у відповідача довідку про розміри нарахованих та/або виплачених сум грошового забезпечення (з розмежуванням на складові та на суми виплат) позивачу за період з 16.12.2022 р. по 27.04.2023 р., докази нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 16.12.2022 р. по 27.04.2023 р. під час дії воєнного стану відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 (за наявності), а також копії усіх розпорядчих документів, якими така виплата встановлювалась (нараховувалась) позивачеві.

Вимог ухвалу суду відповідач не виконав, пояснень з приводу того, яка сума виплат була нарахована та виплачена позивачеві за періоди з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року, з 15.12.2022 року по 27.04.2023 року (по день звільнення) суду не надано, а тому суд розглядає справу за наявними доказами та матеріалами.

Так, матеріали справи свідчать про те, що у період з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року, з 15.12.2022 року по 27.04.2023 року ОСОБА_1 вважався таким, що перебував в особовому складі військової частини НОМЕР_2 на військовій службі та повинен був отримувати грошове забезпечення, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується виплати додаткової грошової винагороди, яку позивач просить суд зобов`язати нарахувати за період під час лікування, суд зазначає наступне.

В періоді з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року документальні докази перебування на стаціонарному лікуванні в розумінні Постанови №168 в матеріалах справи наявні за такі дні: з 01.08.2022 року по 02.08.2022 року та з 25.08.2022 року по 31.08.2022 року, а тому саме за цей період позивачеві належить нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду збільшену до 100000,00 грн.

В періоді з 15.12.2022 року по 27.04.2022 року документальні докази перебування на стаціонарному лікуванні в розумінні Постанови №168 в матеріалах справи наявні за такі дні: 15.12.2022 року, з 10.01.2023 року по 12.04.2023 року, а тому саме за цей період позивачеві належить нарахувати та виплатити таку додаткову винагороду збільшену до 100000,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині.

Судові витрати у справі не понесені.

Керуючись ст.ст.132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 12 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №3 від 03 січня 2023 року.

Визнати протиправним та скасувати пункту 126 наказу командира військової частини НОМЕР_2 №4 від 04 січня 2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.08.2022 року по 31.08.2022 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" збільшену до 100000,00 грн. за період з 01.08.2022 року по 02.08.2022 року, з 25.08.2022 року по 31.08.2022 року, за 15.12.2022 року, з 10.01.2023 року по 12.04.2023 року з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА