Справа № 600/8028/23-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/8028/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дністровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Дністровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Дністровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особі Першого відділу Дністровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 , який є особою, яка зайнята постійним доглядом за хворим батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати Дністровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки в особі Першого відділу Дністровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який здійснює постійний догляд за хворим батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, про що внести відомості у військовий квиток.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у першому відділі Дністровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Звертав увагу суду на те, що він засобами поштового зв`язку направив до посадових осіб відповідача заяву, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як військовозобов`язаному, який зайнятий постійним доглядом за хворим батьком, який за висновком лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Вказана заява підписана особисто позивачем до якої додано нотаріально посвідчені копії документів, які підтверджують наявність у позивача підстав для наданню йому відстрочки.

Звертав увагу суду на те, що у відповідь на заяву відповідачем повідомлено про те, що з метою дотримання правил військового обліку та порядку перевірки документів комісією по наданню відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 необхідно особисто з`явитися до І відділу Дністровського РТЦК та СП за адресою: АДРЕСА_1 з оригіналами документів, які надають право на отримання відстрочки, документом, що посвідчує особу та військово-обліковим документом.

На думку позивача, така відповідь відповідача спрямована на уникнення прийняття будь-якого рішення задля унеможливлення подальшого оскарження такого рішення до суду, адже жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку саме особистого подання документів для отримання відстрочки, а спосіб звернення із відповідною заявою за допомогою засобів поштового зв`язку, яким скористався позивач є належним.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що позивач через засоби поштового зв`язку звернувся до посадових осіб відповідача із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема з підстав, що позивач не підлягає призову на військову службу під час мобілізації як військовозобов`язаний, оскільки постійно здійснює догляд за хворим батьком, який на підставі висновку ЛКК потребує постійного догляду.

При цьому зазначив, що відповідачем надано відповідь на заяву, в якій повідомлено про особисту явку позивача з метою отримання такої відстрочки.

Звертав увагу на те, що виходячи з аналізу нормативних актів, якими врегульовані спірні правовідносини, особливість ведення військового обліку виражається, серед іншого, в тому, що переважна більшість заходів, які проводяться, стосуються особисто призовника, військовозобов`язаного чи резервіста і не передбачають можливості його участі дистанційно чи через адвоката, а тому на думку відповідача надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, можливе тільки - саме за особистою участю військовозобов`язаного ОСОБА_1 .

Відтак, відповідач вважає, що заявлені вимоги є вираженням неналежного способу захисту, оскільки, ним не було дотримано вимог нормативних документів, що регулюють військовий облік, військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а тому не підлягають задоволенню.

Крім того, заперечуючи проти позову звертав увагу суду на те, що не може бути підставою для відстрочки у випадку позивача - висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, оскільки такий висновок не може підтверджувати необхідність здійснення постійного догляду за хворим батьком, оскільки стосовно підтвердження такого факту уповноваженим органом є інша установа.

Зокрема стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком саме медико-соціальної експертної комісії.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

2. Ухвалою суду витребувано додаткові письмові докази по справі.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. ОСОБА_1 , перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у першому відділі Дністровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

2. 09.11.2023 року ОСОБА_1 надіслав на адресу Першого відділу Дністровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяву, в якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як військовозобов`язаному, який зайнятий постійним доглядом за хворим батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду та надав при цьому такі нотаріально засвідчені копії підтверджуючих документів: нотаріально засвідчену копію паспорта ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію паспорта батька ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади № 2023/008740031 ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади № 2023/008740218 ОСОБА_1 ; нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ; нотаріально засвідчену копію висновку ЛКК № 1047 від 26.10.2023 р.; нотаріально засвідчену копію висновку № 1047 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 26.10.2023 р.; нотаріально засвідчену копію акту встановлення факту здійснення догляду № 218 від 27.10.2023 р.

3. В матеріалах справи наявний лист - відповідь на заяву позивача, щодо отримання відстрочки від призову на військову службу, зі змісту якого встановлено, що позивача повідомлено про те, що оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, здійснюється виключно за особистою участю військовозобов`язаного.

4. В матеріалах справи наявні також: копія паспорта ОСОБА_1 ; копія паспорта батька ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади № 2023/008740031 ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади № 2023/008740218 ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ; копія висновку ЛКК № 1047 від 26.10.2023 р.; копія висновку № 1047 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 26.10.2023 р.; копія акту встановлення факту здійснення догляду №218 від 27.10.2023 р., які також дослідженні судом.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачене Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", Законом України "Про правовий режим воєнного стану", Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та Указами Президента України, "Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок - 1487).

2. Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" № 69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

3. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві зазначає про те, що звернувся із заявою до відповідача, про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із необхідністю здійсненням постійного догляду за хворим батьком, який потребує догляду за висновком ЛЛК, на підставі ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", однак останній всупереч вимогам зазначеного вище Закону, ігнорує звернення позивача. При цьому зазначав, що відсутність належним чином оформленого рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації або мотивованої відмови в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

4. Відповідно до статті 17 Закону України "Про оборону" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Згідно вимог статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Пунктом 11 статті 38 зазначено вище Закону передбачено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

5. Відповідно до вимог Порядку - 1487 (додаток 2 до Порядку) також встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, зокрема повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки.

6. Відповідно до статті 22 Закону України Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач являючись військовозобов`язаним всупереч правилам військового обліку, встановленими законодавством, не з`явився та не повідомив в семиденний строк посадових осіб відповідача, про зміни стану здоров`я (медичний огляд не проходив), сімейного стану, освіти, місця роботи (навчання) і посади, тощо.

Як зазначалось судом вище, позивач через засоби поштового зв`язку звернувся до посадових осіб відповідача із заявою про надання останньому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зокрема з тих підстав, що не підлягають призову па військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

Також з матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем надано відповідь на заяву, в якій повідомлено останнього, про необхідність обов`язкової особистої явки позивача, для оформлення відстрочки з посиланням на норми відповідного законодавства.

При цьому, суд погоджується з аргументами відповідача про те, що виходячи з аналізу нормативно - правових актів якими регулюються спірні правовідносини щодо прийняття/проходження військової служби, військовий облік, військовий обов`язок і військову службу, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлено, що особливість ведення військового обліку виражається, серед іншого, в тому, що переважна більшість заходів, які проводяться, стосуються особисто призовника, військовозобов`язаного чи резервіста і не передбачають можливості його участі дистанційно чи через адвоката. Відтак, надання (оформлення) відстрочки від призову на військову службу, під час мобілізації, можливе тільки за особистою участю військовозобов`язаного, в даному випадку позивача. Іншими словами, проходження публічної служби, а так само призов на службу чи відстрочка не може відбуватись дистанційно.

Наведені вище норми законодавства імперативно визначають обов`язок військовозобов`язаного особисто з`являтись та особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, тощо.

Системний аналіз наведеного вище в сукупності, дає підстави суду дійти висновку, що заявлені вимоги позивача є вираженням неналежного способу захисту, оскільки, останнім під час звернення до відповідача з метою отримання відстрочки від призову, не було дотримано вимог нормативних актів, які регулюють питання військового обліку, військового обов`язку і проходження військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, зокрема в частині особистого звернення та особистої явки до відповідного органу.

Варто зауважити, що спосіб захисту - матеріально-правовий засіб примусового характеру, за допомогою якого відбувається відновлення/визнання порушеного/оспорюваного права чи законного інтересу особи.

7. Крім того, відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно п. 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки серед іншого здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Наведена позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, що відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України судом враховуються під час застосування до спірних правовідносин.

8. Отже, гарантоване ст.55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права мас бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 р.№3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суду об`єктивного матеріального права або законного інтересу на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене вище, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Отже, відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій (в даному випадку бездіяльності) не породжує для останнього і права на захист.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 р. у справі № 826/4406/16 та від 15.08.2019 р. у справі №1340/4630/18.

9. Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам і відповідатиме вимогам Закону, щодо покладених на заявника обов`язків.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

В свою чергу, позивач власною поведінкою продемонстрував протиправну бездіяльність, яка стосується власної (особистої) неявки в РТЦК та СП, що по своїй суті унеможливлює фіксацію в облікових, а також в особистих документах позивача відомостей про відстрочку.

Слід також зазначити і те, що на час вирішення даного спору, чинною редакцією абз.10 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" відстрочка у випадку позивача можлива, якщо останній надасть висновок медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за його батьком.

Як свідчать матеріали справи, таке питання з участю учасників спірних правовідносин взагалі не перевірялось, що в черговий раз свідчить про передчасність заявлених вимог.

З огляду на зазначене вище з урахуванням того, що позивач особисто не звертався до посадових осіб відповідача для оформлення відстрочки від призову, як того імперативно вимагає спеціальне законодавство, з приводу військового обліку, військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, відтак і вимоги позивача до Дністровського РТЦК та СП є безпідставними та задоволенню не підлягають.

10. Щодо посилань позивача на акт встановлення факту здійснення догляду №218 від 01.11.2023р - суд вказані аргументи відхиляє, оскільки вказаний акт складено комісією Клішковецької сільської ради з метою реалізації повноважень у правовідносинах стосовно перетину державного кордону, що підтверджується витребуваними судом в органу місцевого самоврядування доказами, а саме рішення Клішковецької сільської ради №50/04-2023 від 05 квітня 2023 року. З огляду на те, що наведений документ є неналежним доказом у правовідносинах, які стосуються відстрочки від призову військовозобов`язаного, суд вважає безпідставними аргументи позивача в цій частині.

11. Проаналізувавши наведе вище в сукупності та в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не порушують прав позивача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 90 КАС України).

Системний аналіз наведеного вище дає підстави дійти висновку, що дії відповідача правомірні та узгоджуються з вимогами встановленими частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Враховуючи те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат в частині стягнення з суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого відділу Дністровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки - відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Дністровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Чорновола, 1, смт. Кельменці, Чернівецька обл., Дністровський р-н, 60100, ).

Суддя О.В. Боднарюк