Справа № 750/15015/23
Суддя: Ченцова С. М.
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року місто Чернігів

Справа №750/15015/23

Номер провадження2-а/751/24/24

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С.М.

секретаря судового засідання Мороз М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі Департамент патрульної поліції, інспектор 1 батальйону 4 роти УПП в Чернігівській області Шклярук Андрій Васильович

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції м. Києва, інспектора УПП в Чернігівській області Шклярука Адрія Васильовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів про скасування постанови серії ЕАТ № 7913859 від 11.10.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді адміністративного штрафу у розмірі 425 гривень, та закриття провадження у справі.

Позов обґрунтовано тим, що 11 жовтня 2023 року, о 02 год 52 хв, інспектором УПП в Чернігівській області, старшим лейтенантом поліції Шкляруком А.В. було складено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, а саме: порушення п.2.1 ПДР, відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказану постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, оскільки порушення ПДР він не допускав. Під час складання постанови пояснював інспектору поліції, що виконує службові обов`язки відповідно до наданого посвідчення про відрядження та є учасником бойових дій, тому звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Також, позивач намагався пояснити, що інспектор порушує його конституційні права та вимоги чинного законодавства. Не зважаючи на пояснення інспектор виніс постанову, не роз`яснив права, не вислухав та не вирішив клопотання позивача, та взагалі не здійснив розгляд справи у порядку, передбаченому ст.279 КУпАП. За таких обставин вважає, що постанова про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки при її винесенні не виконано всі вимоги чинного законодавства та не з`ясовано усіх обставин справи, тому постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

29.11.2023 року на адресу суду надійшов відзив від представника Департаменту патрульної поліції, з додатками та відео диском правопорушення, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 27-35).

Заперечення обґрунтовано тим, що 11.10.2023 року о 02 год 44 хв за порушення комендантського часу, поліцейськими було зупинено транспортний засіб Alfa Romeo, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .. Підійшовши до вказаного транспортного засобу поліцейський представився, повідомив причину зупинки, та відповідно до п.2.4 а) попросив надати для перевірки документи, зазначені у п.2.1 ПДР. Під час перевірки документів позивач відмовився надавати для перевірки поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. ОСОБА_1 було попереджено, що за не пред`явлення полісу страхування, передбачена адміністративна відповідальність, на що позивач не реагував. У подальшому за вказане правопорушення відносно позивача було винесено оскаржувану постанову.

ОСОБА_2 є уповноваженим працівником патрульної поліції, проходить службу на посаді інспектора взводу №2 роти №4 БУПП в Чернігівській області ДПП, має звання старший лейтенант поліції, а отже у відповідності до ст.222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема за ч.1 ст.126 КУпАП. Таким чином, виявивши порушення Правил дорожнього руху, поліцейський вжив заходів щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, та як наслідок виніс стосовно ОСОБА_1 постанову серії ЕАТ №7913859 від 11.10.2023 року про притягнення до адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, з накладенням штрафу у розмірі 425 гривень.

У пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено: відео з портативного відеореєстратора №474262, та відео з відеореєстратора 70 mai, що є технічними засобами за допомогою яких було здійснено відеофіксацію обставин справи.

Із відеозапису вбачається, що під час дії комендантського часу був зупинений транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час перевірки документів останній відмовився надавати для перевірки поліс обов`язкового страхування, а також не пред`являв будь-які документи, які б підтверджували право позивача на звільнення від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому твердження позивача, що він повідомляв поліцейського що він є учасником бойових дій, не відповідають дійсності та спростовуються наявними відоматеріалами.

Звертають увагу, що у даному випадку позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності не за відсутність чинного поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме за не пред`явлення такого полісу.

Перевіривши чинність страхового полісу за даними МТСБУ, було встановлено, що страховий поліс на транспортний засіб марки Alfa Romeo, номерний знак НОМЕР_1 , відсутній.

Також із відеозапису вбачається, що поліцейським була дотримана процедура розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, до початку винесення постанови поліцейський оголосив про початок розгляду справи, ознайомив позивача з правами, якими користується особа, стосовно якої проводився розгляд справи та жодним чином не перешкоджав водієві у реалізації вказаних прав, про що позивач у п.8 оскаржуваної постанови поставив власний підпис.

Таким чином, інспектор взводу №2 роти №4 БУПП в Чернігівській області ДПП Шклярук А.В. під час розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а винесена постанова повністю вiдповiдає вимогам ст. 283 КУпАП.

Незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 10.11.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 23).

Ухвалою від 30.11.2023 року розгляд справи відкладено та надано час позивачу для подання відповіді на відзив.

11.12.2023 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача адвоката Никитюка Р.І. на відзив (а.с. 46-81), відповідно до якої представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати, а саме витрати на правову (правничу) допомогу на користь ОСОБА_1 .

Зазначає, що обставини наведені у відзиві не відповідають дійсності, інспектор Шклярук А.В. не оголошував ОСОБА_1 про підставу для застосування вимоги про зупинення транспортного засобу, а саме: за порушення комендантської години, що підтверджується відео з нагрудної камери поліцейського, де інспектор представився та почав вимагати пред`явлення посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування. Жодних із наведених у ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» підстав для застосування вимоги про зупинку транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , у інспектора не було, у зв`язку з чим поліцейським не було виконано вимоги ч. 3 ст. 35 Закону.

Крім того, у комендантську годину органи поліції мають право на застосування вимоги про зупинку транспортного засобу, перевірку документів - при включенні такого до складу патруля, згідно наказу коменданта і при наявності підстав, визначених у п. 10 Порядку №1456.

Зазначає, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Вищевказаний обов`язок не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно п. 13 ст. 1 ст. 13 Закону Ураїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема на учасників бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами.

Таким чином, ОСОБА_1 звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, тому в його діях відсутній склад та подія адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Звертає увагу на те, що розгляд справи інспектором взводу №2 роти №4 БУПП в Чернігівській області ДПП Шкляруком А.В. про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності проводився без дотримання норм, передбачених статтями 268, 280 КУпАП, а саме: не надано доказів, що при розгляді справи поліцейський повідомив позивача про можливість відкладення справи для того, щоб скористатися правовою допомогою, порушивши його права на звернення за правовою допомогою, також, не виявив обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, тобто не з`ясовував у позивача про обставини, які б свідчили про звільнення останнього від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу, а відтак і про відсутність наявності складу адміністративного правопорушення, не були з`ясовані інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. На момент застосування до ОСОБА_1 вимоги про зупинку транспортного засобу та розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, в останнього було посвідчення Управління Служби безпеки України серії НОМЕР_2 від 25.07.2023 року - учасника бойових дій, як документ, який підтверджує звільнення останнього від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортного засобу. Однак про необхідність його пред`явлення інспектором вимоги не було, тобто не було з`ясовано всіх обставин, які б давали можливість встановити дійсні обставини справи та про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення.

Крім того, звертає увагу й на те, що навіть за умови якщо водій не мав при собі посвідчення УБД, це не може бути підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, бо диспозиція правової норми закону передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка немає при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), а не за ненадання документів (посвідчень), що звільняють від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України.

Таким чином, в діях позивача не вбачається ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України, а саме порушення п. 2.1«ґ» ПДР України.

У зв`язку із чим, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

11.10.2023 року інспектором взводу №2 роти №4 БУПП в Чернігівській області Шкляруком А.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожньго руху, зафіксрване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7913859, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за те, що 11.10.2023 року, о 02 год 44 хв у м.Чернігові, по вул.Кривоноса,49/2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Alfa Romeo, номерний знак НОМЕР_1 , та не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ґ) ПДР (а.с. 11).

Із відеозапису, доданого відповідачем до відзиву, вбачається, що поліцейськими було зупинено автомобіль Alfa Romeo, номерний знак НОМЕР_3 , поліцейський повідомив водієві причину його зупинки та згідно п. 2.4 а) ПДР пред`явив вимогу надати для перевірки документи, передбачені п. 2.1 ПДР, зокрема: посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та страховий поліс. Вимогу пред`явити страховий поліс водій не виконав.

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_4 , виданого Управлінням Служби безпеки України в Тернопільській області 25.07.2023 року, ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с. 13).

Згідно із посвідченням про відрядження №467 капітан ОСОБА_1 відряджений до м. Чернігова з 13 липня 2023 року, на підставі розпорядження УСБУ в Тернопільській області (а.с. 14-15).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником транспортного засобу марки Alfa Romeo, реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_3 (а.с.110-111).

Згідно із копією довіреності від 03.10.2023 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 та ОСОБА_1 управляти та розпоряджатися усім належним їй на праві власності майном, у тому числі і транспортними засобами (а.с. 112).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання та регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Нормами Закону України «Про Національну поліцію» до повноважень національної поліції відповідно до покладених на неї обов`язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

За змістом положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частинами першою-третьою, п`ятою-шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою-третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1-126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 4 ст. 258 КУпАП, визначено, що уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності (ст.7 КУпАП).

Постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам статей 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема: необхідно навести докази, згідно яких зроблено висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення і назвати мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник або наведених ним обставин.

Згідно із п. 1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Згідно із п. 2.4. а) Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху, а саме:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції, крім випадків встановлення проблискових маячків оранжевого кольору на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м;

г) на маршрутних транспортних засобах схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, документацію відповідно до вимог спеціальних правил, що визначаються Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів ;

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);

д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством; виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами. У випадку подання сигналу про зупинку водій зобов`язаний: а) зупинити транспортний засіб з дотриманням вимог Правил дорожнього руху; б) тримати руки в полі зору поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України і не виходити з транспортного засобу без дозволу; на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначає Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV), пунктом 21.2 статті 21 якого контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.

Пунктом 21.3 статті 21 Закону № 1961-IV передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Приведеними нормами права визначено обов`язок водія мати при собі страховий поліс та пред`явити такий страховий поліс посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Особливості страхування цивільно-правової відповідальності окремих категорій громадян України встановлені статтею 13 Закону № 1961-IV, пунктом 13.1 передбачено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Як вбачається з відеозапису водій ОСОБА_1 не виконав законну вимогу працівників поліції, не пред`явив страхового полісу, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, останній пред`являв інспектору посвідчення учасника бойових дій, однак відповідачем було проігноровано наявність у позивача вказаного документу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем Alfa Romeo, номерний знак НОМЕР_3 , на підставі довіреності, а отже керував ним на законній підставі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що постанова серії ЕАТ № 7913859 від 11.10.2023 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, закриттю.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1, ч.5 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження вказаних витрат, представником позивача були надані: договір №102 про надання правничої (правової) допомоги від 07.12.2023 року, додаток №1 до Договору №102 від 07.12.2023 року, щодо вартості правничої допомоги, акт №01 приймання-передачі виконаних робіт від 08.12.2023 року; ордер на надання правової допомоги серії ВО №1057520 від 08.12.2023 року. Відповідно до наданих суду документів, всього виконано роботи на суму 4000 гривень. (а.с. 98-102).

За змістом статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом із тим, суд звертає увагу, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 01.09.2022 по справі № 640/16093/21.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене вище, та беручи до уваги те, що позивач отримав адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

За наведених обставин за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 мають бути стягнуті витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень.

Керуючись статтями 7, 14-1, 122, 222, 245, 247, 251, 252, 254, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху України, статтями 2, 6, 20, 72, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції м. Києва, інспектора УПП в Чернігівській області Шклярука Адрія Васильовича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАТ № 7913859 від 11.10.2023 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 4000 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач: Департамент патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3)

Відповідач: інспектор УПП в Чернігівській області Шклярук Андрій Васильович (14000, м. Чернігів, вул. Громадська, 66)

Суддя С. М. Ченцова