Справа № 160/29445/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу охорони української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо невиплати їй в день звільнення грошової компенсації за неотримане в період служби речове майно особистого користування в сумі 19 644,42 грн.;
- зобов`язати Відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом нарахувати та виплатити на її користь грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна в сумі 19 644,42 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що в період часу з 10.01.2013 року по 18.10.2023 року вона проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, звільнившись з посади старшого інспектора по контролю за виконанням судових рішень відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом. Наказом Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 09.10.2023 року № 149 о/с-23 "Про звільнення працівників", 18.10.2023 року її було звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України згідно із ч.5 ст.23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію". Перед звільненням 05.10.2023 року вона звернулася до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за не отримане нею за час проходження служби в ДКВС речове майно особистого користування відповідно до п.2,5 ст.23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та п.7 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію". Від дня її звільнення зі служби (18.10.2023 року) до теперішнього часу грошову компенсацію за речове майно вона так і не отримала та про причини її невиплати не поінформована.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
На виконання вимог ухвали суду 29.11.2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що грошову компенсацію за речове майно не виплачено у зв`язку з тим, що відповідно до п.22 Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року №578 "Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби" грошова компенсація виплачується за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі. Через те, що в кошторисних призначеннях відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом на 2023 рік відсутні цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового манна звільненим зі служби, проведення зазначених виплат буде можливим після отримання додаткового фінансування. Враховуючи викладене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, враховуючи позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що з 10.01.2013 року по 18.10.2023 року ОСОБА_1 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України (Державна пенітенціарна служба), звільнившись з посади старшого інспектора по контролю за виконанням судових рішень відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Наказом Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 09.10.2023 року №149 о/с-23 "Про звільнення працівників", 18.10.2023 року ОСОБА_1 звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України згідно із ч.5 ст.23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" та п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".
05.10.2023 року позивач звернулася із заявою до керівництва Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом із заявою (вх.№473 від 12.10.2023 року) про виплату їй грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна не отримане нею за час проходження служби в ДКВС.
Так, відповідачем до відзиву надано копію відповіді від 16.10.2023 року, відповідно до якої позивача було повідомлено, що в кошторисах призначення відділу на 2023 рік відсутні цільові виплати компенсації за належні до видачі предмети речового майна звільненим зі служби. Одночасно проінформовано, що проведення зазначених виплат буде здійснено після отримання додаткового фінансування.
Згідно із довідкою Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом №78 від 18.10.2023 року про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового загальна сума вартості неотриманого речового майна ОСОБА_1 складає 19 644,42 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" №2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року № 578 "Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби", затверджений Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок № 578, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.
Пунктом 2 Порядку №578 визначено, що речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.
Пунктом 3 Порядку №578 визначено, що речове майно за цільовим призначенням є речовим майном поточного забезпечення, а за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно.
Пунктом 23 Порядку № 578 визначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією Державної установи Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до їх закупівельної вартості.
За приписами пункту 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.
Відповідно до пункту 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
Таким чином, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби під час звільнення на підставі їх заяви виплачується грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, у зв`язку з чим оформляється відповідна довідка.
В матеріалах даної справи міститься копія довідки Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом №78 від 18.10.2023 року про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до якої загальна сума належна до виплати позивачу за неотримане речове майно складає 19 644,42 грн.
Разом із відзивом на позовну заяву відповідачем було надано копію відповіді від 16.10.2023 року №3/4-702 на заяву позивача від 12.10.2023 року вх. №473, якою повідомлено, що проведення виплат грошової компенсації за неотримане речове майно буде здійснено після отримання додаткового фінансування.
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що відповідачем підготована довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 .
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання позивачем грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та наведений факт не заперечується сторонами.
При цьому, відповідачем не заперечується обов`язок щодо відшкодування у грошовій формі за належні до видачі предмети речового майна та складено довідку про загальну вартість неотриманих речей, проте така виплата відбудеться лише після отримання фінансування.
Держава гарантує виконання взятих на себе зобов`язань.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що твердження відповідача про те, що грошова компенсація виплачується лише за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі - є хибним, оскільки у відповідача, як суб`єкта, що нараховував та виплачував грошове забезпечення позивачу, при звільненні працівника зі служби існує обов`язок нараховувати компенсацію вартості речового майна.
Наявність або відсутність певних фінансових ресурсів не впливає на виконання відповідачем свого обов`язку, законодавчо встановленого.
Отже, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності невиплати коштів позивачу (у тому числі стосовно об`єктивної неможливості такої виплати), суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Також суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не невиплати грошової компенсації за неотримане нею в період служби речове майно особистого користування в сумі 19 644,42 грн.
Так, під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.
Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.
Як вже було зазначено, листом Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 16.10.2023 року №3/4-702 позивачу повідомлено про відмову в задоволенні заяви про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно особистого користування.
Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача, оскільки суб`єктом владних повноважень (дією) відмовлено, шляхом формування листа від 16.10.2023 року №3/4-702 про відмову в задоволенні заяви про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно особистого користування.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо відмови у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане нею в період служби речове майно особистого користування в сумі 19 644,42 грн.
Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна в сумі 19 644,42 грн.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного.
Згідно із ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, слід повернути позивачу частину судових витрат по справі у розмірі 429,44 грн. (858,88 грн. : 2), за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане нею в період служби речове майно особистого користування в сумі 19 644,42 грн.
Зобов`язати Відділ охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна в сумі 19 644,42 грн.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма