Справа № 520/16737/21
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року

м. Київ

справа №520/16737/21

адміністративне провадження № К/990/27923/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу

за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2023 року (головуючий суддя - Мельнікова Л.В., судді: Бегунц А.О., Курило Л.В.)

у справі №520/16737/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

I. ПРОЦЕДУРА

1. У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 422 о/с від 03 серпня 2021 року в частині звільнення зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області за власним бажанням з 06 серпня 2021 року;

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції на посаді поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області з 06 серпня 2021 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. На обґрунтування позовних вимог зазначав про те, що 03 серпня 2021 року під морально-психологічним тиском керівництва написав рапорт на звільнення за власним бажанням, а наступного дня звернувся з іншим рапортом про залишення без розгляду рапорту про звільнення. Проте 08 серпня 2021 року він отримав копію наказу про звільнення, який вважає протиправним, посилаючись на недодержання відповідачем вимог пунктів 64, 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Звільнення за рапортом про звільнення за власним бажанням без зазначення причин, що перешкоджають подальшому виконанню службових обов`язків та без узгодження дати звільнення до закінчення тримісячного строку, є порушенням норм вказаного Положення.

3. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

4. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2023 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області по особовому складу № 422 о/с від 03 серпня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області 06 серпня 2021 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області з 07 серпня 2021 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу за період з 07 серпня 2021 року по 12 липня 2023 року в розмірі 296 290,35 грн з відрахуванням обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

5. Відповідач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

6. Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Судами попередніх інстанцій установлено, що 03 серпня 2021 року позивач написав рапорт про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 06 серпня 2021 року та подав цей рапорт до ГУНП в Харківській області через Чугуївське районне управління поліції ГУНП в Харківській області.

8. Наказом начальника ГУНП в Харківській області від 03 серпня 2021 року №422 о/с позивача, старшого лейтенанта поліції, поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області, звільнено за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 06 серпня 2021 року, з виплатою компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за період з 01 січня по 06 серпня 2021 року у кількості 19 діб.

9. 04 серпня 2021 року позивач звернувся до ГУНП в Харківській області з рапортом, в якому просив залишити без розгляду поданий ним 03 серпня 2021 року рапорт про звільнення за власним бажанням. На обґрунтування він зазначив, що «раніше написаний ним рапорт на звільнення з Національної поліції України був написаний під морально-психологічним тиском та не відображає його волі…».

10. Такий рапорт отримано відповідачем засобами поштового зв`язку 06 серпня 2021 року, в останній день служби позивача.

11. ГУНП в Харківській області листом №5935/119-12/01-2021 від 06 серпня 2021 року повідомило позивача про необхідність прибути до УКЗ ГУНП в Харківській області (кабінет №362) для отримання трудової книжки і належних документів, а також про необхідність подання декларації при звільненні.

12. Листом №0007/119-12/01-2021 від 10 серпня 2021 року за результатами розгляду рапорту позивача щодо залишення без розгляду раніше поданого рапорту про звільнення відповідач зазначив, що 03 серпня 2021 року начальником ГУНП в Харківській області підписаний наказ №422 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 06 серпня 2021 року. Законних підстав для скасування зазначеного наказу немає.

13. Уважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними та такими, що порушують його права, позивач звернувся до суду із цим позовом.

ІII. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

14. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказував на правомірність дій та рішень відповідача.

15. Твердження позивача про те, що рапорт про звільнення від 03 серпня 2021 року був складений під морально-психологічним тиском безпосереднього керівництва суд уважав необґрунтованим та не підтвердженим належними і допустимими доказами.

16. Дата звільнення зі служби в поліції була зазначена позивачем у поданому ним рапорті, а відповідач не заперечував проти цієї дати, відповідно, дату звільнення слід вважати погодженою сторонами, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 821/3852/15-а.

17. Домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ тримісячного строку та згоду уповноваженого органу звільнити такого працівника у визначений термін.

18. Суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

19. Указував на те, що позивач скористався правом відкликання поданого ним рапорту про звільнення до спливу строку (більш короткого строку), тобто до зазначеного ним дня звільнення 06 серпня 2021 року рапорт був вручений відповідачу через поштове відділення.

20. Перевірка підстав для звільнення позивача відповідно до його волевиявлення лежить в площині компетенції ГУНП в Харківській області, складовою якої є обов`язок відповідача забезпечити дотримання встановлених законом гарантій щодо волевиявлення працівника поліції на звільнення з посади. Засобом такого забезпечення є обов`язкове попереднє (до прийняття наказу про звільнення) з`ясування відповідачем дійсного волевиявлення працівника поліції щодо звернення із рапортом про звільнення за власним бажанням і наступним повідомленням про відкликання такого рапорту.

21. Також суд апеляційної інстанції зазначав, що ні в листах від 06 серпня та 10 серпня 2021 року, ні у відзиві на апеляційну скаргу відповідач не вказував про результати попереднього з`ясування дійсного волевиявлення працівника поліції на своє звільнення зі служби.

22. Водночас жодних доказів на підтвердження вчинення будь-якого примусу з боку відповідача щодо подання позивачем рапорту на звільнення стороною не було надано, відповідно - не підтверджено.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

23. Відповідач на обґрунтування касаційної скарги вказував на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

24. Проте суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови неправильно застосував норми пункту 1 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а також не врахував висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 24 червня 2014 року у справі № 21-241а14, Верховного Суду, викладені у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 819/744/16 та від 20 травня 2020 року у справі № 804/868/16, щодо звільнення зі служби до закінчення строку, передбаченого пунктом 68 Положення за наявності такого прохання у рапорті позивача про звільнення і узгодження такої дати з відповідачем.

25. Служба в поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

26. У межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Видача уповноваженим органом наказу про звільнення до закінчення встановленого Положенням строку, якщо таке прохання міститься у рапорті, є правомірною.

27. ГУПН в Харківській області правомірно задоволено рапорт позивача про звільнення зі служби з 06 серпня 2021 року з огляду на добровільно складений та поданий ним рапорт.

28. Крім того, справа має виняткове значення відповідача, оскільки предметом спору є зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які призводять до безпідставного здійснення виплат коштів з Державного бюджету України. Використання бюджетних коштів має бути ефективним, обґрунтованим, справедливим і неупередженим; недопустимим є безпідставне стягнення коштів з Державного бюджету України і не має значення сума стягнення.

29. Позивач не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

30. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.

31. Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 819/744/16 у подібних правовідносинах, а також у зв`язку з наявністю обставин, наведених у підпункті «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

32. Спірні правовідносини у цій адміністративній справі склалися щодо звільнення зі служби в поліції у зв`язку з поданням рапорту про звільнення із зазначенням дати звільнення, та у подальшому - відкликанні такого рапорту.

33. Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію».

34. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 59 цього Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

35. Приписами частини першої статті 60 вказаного Закону визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

36. Підстави для звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію», пунктом 7 частини першої якої визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

37. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга, третя статті 77 цього Закону).

38. Пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

39. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення), яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та на час виникнення спірних правовідносин є чинним.

40. Відповідно до пункту 24 цього Положення, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

41. Згідно з підпунктом «ж» пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

42. Пунктом 68 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

43. За змістом пункту 8 Положення дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

44. У межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення у більш короткий строк.

45. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

46. Отже, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

47. Відповідну правову позицію висловлював Верховний Суд у постановах від 12 серпня 2019 року у справі №810/3376/16, від 05 вересня 2019 року у справі №820/5844/16, від 22 жовтня 2019 року у справі №804/4997/17, від 22 листопада 2019 року у справі №813/740/17, від 20 грудня 2019 року у справі №826/375/17, від 05 лютого 2020 року у справі №819/744/16, від 20 травня 2020 року у справі №804/868/16, від 30 вересня 2020 року у справі №826/16621/17, від 14 січня 2021 року у справі №822/1093/18, від 09 лютого 2021 року у справі №826/10404/16, від 23 червня 2021 року у справі №813/740/17, від 11 серпня 2021 року у справі №826/7075/16, які по суті основуються на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 червня 2014 року у справі №21-241а14.

48. Натомість, за змістом наведених законодавчих приписів, у разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.

49. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі №815/1490/16, від 22 листопада 2019 року у справі №813/740/17, від 15 лютого 2021 року у справі № 160/3607/19.

50. Судами встановлено, що позивач 03 серпня 2021 року подав рапорт про звільнення з Національної поліції України за власним бажанням з 06 серпня 2021 року. Звільнення просив провести без його участі. Претензій щодо звільнення ні до кого не має, рішення прийняв остаточно та змінювати його не збирається.

51. На рапорті керівництвом проставлено відповідні резолюції про погодження - «До наказу», «Клопочу по суті рапорту».

52. Водночас, 04 серпня 2021 року позивач звернувся до начальника ГУПН в Харківській області з рапортом, в якому просив залишити без розгляду раніше написаний рапорт на звільнення, оскільки він був написаний під морально-психологічним тиском та не відображає дійсної волі. Просив провести особистий прийом щодо розгляду цього питання.

53. Цей рапорт позивач 04 серпня 2021 року надіслав засобами поштового зв`язку на адресу ГУПН в Харківській області (м. Харків, 61002) рекомендованим листом, який був отриманий адресатом 06 серпня 2021 року, що сторонами не заперечувалося.

54. Отже, незважаючи на зазначення у рапорті про звільнення дати, з якої він бажає звільнитися (06 серпня 2021 року), позивач до спливу вказаного строку подав рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення, тобто у встановлений строк змінив намір звільнитися зі служби в поліції, про що повідомив роботодавця - ГУПН в Харківській області.

55. Листом від 06 серпня 2021 року позивача було повідомлено про його звільнення наказом начальника ГУПН в Харківській області від 03 серпня 2021 року № 422 о/с з 06 серпня 2021 року, а листом від 10 серпня 2021 року за результатами розгляду рапорту від 06 серпня 2021 року повідомлено про відсутність законних підстав для скасування наказу № 422 о/с про звільнення.

56. Проте такі дії відповідача є неправомірними, оскільки питання про звільнення відповідачем було вирішено 03 серпня 2021 року (в день подання позивачем рапорту про звільнення), незважаючи на визначену дату звільнення, тобто передчасно, чим порушено право позивача на відкликання раніше поданого рапорту про звільнення, яким він скористався у визначений строк (до дати звільнення 06 серпня 2021 року), а також не розглянуто належним чином рапорт позивача від 06 серпня 2021 року.

57. Таким чином, з урахуванням вказаної правової позиції та встановлених обставин, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про протиправність спірного наказу про звільнення позивача з огляду на його вчасне звернення з рапортом про відкликання попередньо поданого рапорту про звільнення, скориставшись таким правом, наданим Положенням, та виявлення бажання продовжити проходження служби в поліції.

58. Також колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не доведено фактів здійснення на нього тиску з метою змушення до звільнення, а суб`єктивне сприйняття позивачем певних обставин, що вплинуло на прийняття певного рішення (в цьому випадку звільнення) не є тотожним тиску та погрозам з боку керівництва чи уповноваженого органу.

59. Посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №819/744/16 є необґрунтованим та не може бути враховано під час касаційного оскарження судового рішення у цій справі у зв`язку з неподібністю правовідносин.

60. Так, у цій справі позивачем було подано 11 травня 2016 року рапорт про звільнення з конкретно визначеної дати - 11 травня 2016 року. У цей же день такий рапорт було погоджено та підписано наказ про звільнення. Оскільки у рапорті позивачем було висловлено прохання звільнити у визначену дату та не подано рапорт про відкликання попереднього, оскаржувані дії відповідача про звільненню зі служби в поліції визнані судами правомірними.

61. Проте у спірних правовідносинах позивач скористався правом відкликати рапорт про звільнення у обумовлений строк.

62. Таким чином, доводи касаційної скарги ГУПН в Харківській області, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення.

63. Рішення суду апеляційної інстанції в частині поновлення на раніше займаній посаді поліцейського офіцера громади сектору взаємодії з громадами відділу превенції Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області є похідною позовною вимогою, яка також підлягає задоволенню.

64. Розмір стягнутого середнього заробітку за час вимушеного прогулу сторонами не оскаржується в касаційному порядку, а тому Верховний Суд не перевіряє правильність його обрахунку в межах цього касаційного провадження.

65. Отже, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення та погоджується з його висновками.

66. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

67. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 356 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення, а постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2023 року в справі №520/16737/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

Ж.М. Мельник-Томенко

О.Р. Радишевська,

Судді Верховного Суду