Справа № 380/30162/23
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 рокусправа № 380/30162/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (79007 м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, у якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у прийнятті від ОСОБА_1 декларації від 10.11.2023 року про відмову від громадянства російської федерації.

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти у ОСОБА_1 декларацію від 10.11.2023 про відмову від громадянства російської федерації.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20.10.2021 року рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області позивач, громадянка російської федерації, ОСОБА_1 , набула громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України», у зв`язку з чим 05.11.2021 Головним управлінням ДМС у Львівській області оформлено тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_2 на строк до 20.10.2023. Після отримання тимчасового посвідчення громадянина України 18.11.2021 позивач звернулася до Генерального консульства російської федерації у Львові із письмовою заявою про вихід із громадянства російської федерації у зв`язку із набуттям громадянства України. Вказана заява була отримана консульством 18.11.2021. На підтвердження цього позивачці була видана відповідна довідка за підписом третього секретаря Генерального консульства росії у м. Львові Н.А. Звягіна. Зі змісту довідки Генерального консульства російської федерації у Львові вбачається, що термін розгляду заяв щодо громадянства до 6 місяців. Внаслідок збройної агресії та масованого вторгнення збройних сил російської федерації в Україну 24.02.2022 року, були офіційно розірвані дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією, та, відповідно, посольства та консульства російської федерації в Україні припинили свою діяльність, отримати документ про припинення громадянства росії за результатом розгляду заяви про вихід з громадянства, позивачу не вдалося із незалежних від неї причин. 10.11.2023 подала до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Декларацію про відмову від громадянства російської федерації з підстав, визначених п.1. Декларації, а саме що протягом шести місяців з моменту прийняття від неї клопотання про припинення російського громадянства уповноваженими органами російської федерації не було видано документа про припинення громадянства. Повідомлень від уповноважених органів російської федерації про відмову в задоволенні клопотання про вихід з громадянства вона не отримувала. До Декларації було долучено довідку Генерального консульства російської федерації у Львові від 18.11.2021. За результатом розгляду вказаної вище декларації позивачем отримано відповідь від Головного управління ДМС України у Львівській області № Б-1127/6/4601-23/4601.3.7/14187-23 від 20.11.2023 року. Зі змісту вказаної відповіді вбачається, що Головним управлінням ДМС України у Львівській області розглянуто звернення позивача від 10.11.2023 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства. Відповідач вказує на те, що питання припинення громадянства російської федерації до повноважень ДМС не належить та покладається саме на особу. Довідку № 270023345, видану 18 листопада 2021 Генеральним Консульством російської федерації у Львові Головним управлінням взято до уваги. Покликавшись на наведене вище, ГУ ДМС у Львівській повернуло позивачу декларацію про відмову від іноземного громадянства з мотивів відсутності підстав для її подання. Позивач вважає, що дії відповідача є протиправними та такими, що не відповідають законодавству України і такі дії відповідача не дають можливості позивачу завершити процедуру оформлення громадянства України та у встановленому законом порядку отримати паспорт громадянина України.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким заперечує проти позову та стверджує, що такий є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. На обґрунтування чого відповідач вказує, що 20.10.2021 ГУ ДМС у Львівській області прийнято рішення про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону та видано довідку про реєстрацію особи громадянином України №4622-000002775 від 20.10.2021. 21.07.2021 Позивач в порядку частини 2 статті 8 Закону надала зобов`язання 4622-000000832 припинити іноземне громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття громадянства України подавши документ про припинення громадянства російської федерації, виданий уповноваженим на те органом цієї держави. Відповідач зазначає, що на виконання такого зобов`язання передбачено саме подання документа про припинення попереднього громадянства, та не передбачено подання у спрощеному порядку декларації. Питання припинення громадянства російської федерації до повноважень ГУ ДМС у Львівській області не належить та є виключною компетенцією уповноважених органів російської федерації. Відповідач вказує на те, що громадяни російської федерації не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, за виключенням особливої категорії заявників згідно зі змінами, внесеними Законом України 14 грудня 2021 року №1941-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб», який набрав чинності 19.12.2021. Відповідач визнає, що дипломатичні стосунки України з російською федерацією розірвано, дипломатичні установи російської федерації припинили свою діяльність на території України, а громадяни російської федерації, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити протягом двох років з моменту набуття громадянства України російське громадянство, фактично позбавлені можливості виконати таке зобов`язання та завершити процедуру набуття громадянства України. Також, зазначає, що заявлення такого позову є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою суду від 28 грудня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.

20.10.2021 рішенням Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області позивач, громадянка російської федерації, ОСОБА_1 , набула громадянство України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України», у зв`язку з чим 05.11.2021 року Головним управлінням ДМС у Львівській області оформлено тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_2 на строк до 20.10.2023.

18.11.2021 року позивач звернулася до Генерального консульства російської федерації у Львові із письмовою заявою про вихід із громадянства російської федерації у зв`язку із набуттям громадянства України.

Вказана заява була отримана консульством 18.11.2021року, на підтвердження цього позивачці була видана відповідна довідка за підписом третього секретаря Генерального консульства росії у м. Львові Н.А. Звягіна.

Вказаною довідкою засвідчено, що заява ОСОБА_1 про вихід із громадянства російської федерації прийнята до розгляду на підставі статті 19 частини 2 Федерального закону від 31 травня 2002 № 62-Ф3 «Про громадянство російської федерації» 18 листопада 2021 р. і зареєстрована за № 270023345. Консульський збір за оформлення заяви про вихід з громадянства російської федерації у розмірі 1820 грн. позивачем сплачено. Зі змісту довідки Генерального консульства російської федерації у Львові вбачається, що термін розгляду заяв щодо громадянства до 6 місяців. Відомості про результати розгляду заяви з питання громадянства варто перевіряти не раніше, ніж через три місяці на сайті lvov.mid.ru, розділ «Питання громадянства російської федерації», підрозділ «Перевірка результатів розгляду заяв з питань громадянства».

10.11.2023 позивач подала до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області Декларацію про відмову від громадянства російської федерації з підстав, визначених п.1. Декларації, а саме що протягом шести місяців з моменту прийняття від неї клопотання про припинення російського громадянства уповноваженими органами російської федерації не було видано документа про припинення громадянства. Повідомлень від уповноважених органів російської федерації про відмову в задоволенні клопотання про вихід з громадянства вона не отримувала. До Декларації було долучено довідку Генерального консульства російської федерації у Львові від 18.11.2021.

За результатом розгляду вказаної вище декларації позивачем отримано відповідь від Головного управління ДМС України у Львівській області № Б-1127/6/4601-23/4601.3.7/14187-23 від 20.11.2023.

Зі змісту вказаної відповіді вбачається, що Головним управлінням ДМС України у Львівській області розглянуто звернення позивача від 10.11.2023 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства. Відповідач вказує на те, що питання припинення громадянства російської федерації до повноважень ДМС не належить та покладається саме на особу. При цьому питання припинення іноземного громадянства та процедура припинення іноземного громадянства належать до виключної компетенції уповноважених органів іноземної держави та регулюються відповідними нормативно-правовими актами іноземної держави, а отже, вплинути на ситуацію щодо припинення іноземного громадянства особами, які набули громадянство України, уповноважені органи України не мають правових підстав. Довідку № 270023345, видану 18 листопада 2021 Генеральним Консульством російської федерації у Львові Головним управлінням взято до уваги. Додатково Головне управління ДМС України у Львівській області у вказаній відповіді повідомило, що 07.08.2023 внесено до Верховної ради проект Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України» (реєстраційний номер 9585). Законопроектом передбачено, що громадяни російської федерації окрім осіб, зазначених у підпункті 2.2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» цього законопроекту, які в період з 24 лютого 2020 набули громадянство України відповідно до закону України «Про громадянство України» і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані будуть подати документ про припинення іноземного громадянства протягом року з дня припинення чи скасування воєнного стану, якщо строк виконання такого зобов`язання вже сплив. Покликавшись на наведене вище, ГУ ДМС у Львівській повернуло позивачці декларацію про відмову від іноземного громадянства з мотивів відсутності підстав для її подання.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III.

Статтею 1 Закону №2235-III, зокрема, встановлено, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Статтею 6 Закону №2235-III встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно частини 5 статті 8 Закону №2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону №2235-III визначено, що незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Суд встановив, що позивачка набула громадянство України за територіальним походженням в порядку статті 8 Закону №2235-III, відтак дані правовідносини регулюються положеннями статті 8 Закону №2235-III.

Положеннями частини 2 статті 8 Закону №2235-III передбачено, що для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України іноземцем подається зобов`язання припинити іноземне громадянство.

З наведеного вище вбачається, що іноземці при зверненні із заявою про оформлення набуття громадянства, повинні подати зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Поряд із цим, частиною 6 статті 8 Закону №2235-III визначено перелік осіб, які для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) можуть подати інші документи.

Відповідно до порядку набуття громадянства, визначеного статтею 8 Закону №2235-III вбачається, що при оформленні набуття громадянства за загальним правилом іноземці разом із заявою подають зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Окрема категорія заявників, що визначена частиною 6 статті 8 Закону №2235-III мають право замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) подати інші документи, а саме: декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні; заяву про зміну громадянства у випадку, якщо особа є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України; декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту або Національній гвардії України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя; декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя; декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

Суд встановив, що позивач не відноситься до зазначеного вище переліку окремих категорій осіб, а тому при оформленні набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України нею було подано зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Частиною 5 статті 8 Закону №2235-III передбачено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Суд зазначає, що положення Закону №2235-III визначають різні види декларацій, зокрема декларацію про відмову від іноземного громадянства, яку на стадії оформлення набуття громадянства мають право подати окремі категорії заявників, що визначені частиною 6 статті 8 Закону №2235-III та декларацію про відмову від іноземного громадянства, яку подає іноземець, що узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств). Зазначену декларацію іноземець подає після набуття ним громадянства України та за наявності незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства).

Суд не погоджується з тим, що громадяни російської федерації не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, за виключенням особливої категорії заявників згідно зі змінами, внесеними Законом України 14 грудня 2021 року №1941-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб», який набрав чинності 19.12.2021.

Закон №2235-III є спеціальним нормативним актом, який регулює загальний порядок та підстави набуття та припинення громадянства України.

Частина 5 статті 8 Закону №2235-III визначає, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Суд зазначає, що положення частини 5 статті 8 Закону №2235-III стосуються усіх іноземців, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) і положення даної норми Закону не передбачають винятків для громадян окремих країн.

Закон №1941-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» передбачає спрощену процедуру набуття громадянства для окремих категорій осіб, а саме: тих, які в установленому законодавством України порядку проходять чи проходили військову службу; мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України; в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України та нагороджені державною нагородою України; є іноземцями з числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; є громадянами держави-агресора або держави-окупанта, що зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань через політичні переконання.

Вказаним законом врегульовано питання можливості подання декларацій про відмову від іноземного громадянства разом із заявою про прийняття до громадянства України тими категоріями осіб, які зазначені в Указі Президента України від 13.08.2019 № 594.

Після вступу в силу 19.12.2021 Закону №1941-ІХ іноземці із зазначеної вище категорії осіб при оформленні набуття громадянства отримали право замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подати декларації про відмову від іноземного громадянства на стадії оформленні заяви про набуття громадянства.

Положеннями частини 2 статті 8 Закону №2235-III передбачено, що для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України іноземцем подається зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Окрім цього, положеннями частини 6 статті 8 Закону №2235-III визначено перелік осіб, які для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) можуть подати інші документи.

Закон №1941-ІХ передбачив можливість для окремих іноземців з числа осіб, визначених у частині 6 статті 8 Закону №2235-III, які подали заяви про оформлення набуття громадянства разом із зобов`язанням про припинення іноземного громадянства у період часу з 01 січня 2018 року до 19.12.2021 року, тобто до моменту набрання чинності Законом №1941-ІХ, подавати декларації про відмову від іноземного громадянства у спрощеному порядку через неможливість припинення іноземного громадянства.

Для усіх інших категорій іноземців, зобов`язання щодо припинення іноземного громадянства залишилось чинним і такі іноземці зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства, а у випадку наявності незалежних від них причин неотримання документу про припинення іноземного громадянства, - подати декларацію про відмову від іноземного громадянства в порядку, передбаченому частиною 5 статті 8 Закону №2235-III.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №715 від 16.08.2012 «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» затверджено, зокрема, форму Декларації про відмову від іноземного громадянства, в якій наведено підстави її подання. При подачі декларації особі необхідно заповнити відповідний пункт з посиланням на конкретні причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства. При цьому, до незалежних причин законодавцем віднесено, зокрема, невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін.

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі Порядок №215).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Пунктом 119 Порядку №215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

У зв`язку з тим, що позивачем не було отримано, з незалежних від неї причин, документа про припинення російського громадянства, 10.11.2023 вона звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із Декларацію про відмову від громадянства російської федерації з підстав, визначених п.1. Декларації, а саме що протягом шести місяців з моменту прийняття від неї клопотання про припинення російського громадянства уповноваженими органами російської федерації не було видано документа про припинення громадянства.

Суд зазначає, що в межах вказаної справи спірними є правовідносини сторін щодо відмови в прийнятті декларації від 10.11.2023, яка подавалась позивачем з підстави, що протягом шести місяців з моменту прийняття від неї клопотання про припинення російського громадянства уповноваженими органами російської федерації не було видано документа про припинення громадянства

Суд зазначає, що підставою для звернення позивача із декларацією про відмову від іноземного громадянства за п. 1 декларації є наявність двох умов, це звернення позивача до уповноваженого органу російської федерації із клопотанням про припинення російського громадянства та сплив встановленого законодавством російської федерації строку для розгляду такого клопотання.

Враховуючи те, що судом встановлено факт звернення позивача 18.11.2021 до Генерального консульства російської федерації у Львові із письмовою заявою про вихід із громадянства російської федерації у зв`язку із набуттям громадянства України та те, що сплив строк розгляду такої заяви і позивачем не отримано документа про припинення російського громадянства, суд вважає, що у позивача були законні підстави для подачі до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області декларації про відмову від іноземного громадянства відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2235-III.

Суд вважає дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у прийнятті декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства від 10.11.2023 протиправними через відсутність законних підстав для такої відмови.

Суд зазначає, що дії відповідача унеможливлюють закінчення процедури прийняття позивача до громадянства України та отримання нею паспорту громадянина України, а також є такими, що порушують права позивача на постійне проживання в Україні та її права і законні інтереси, породжують негативні наслідки для неї.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до п.119 Порядку №215 провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 (надалі за текстом - Порядок №215), особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Частина 2 статті 3 Конституції України визначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У пунктах 70, 71 рішення від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatismutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovaandPine v. theCzechRepublic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatismutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovaandPine v. theCzechRepublic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

За таких обставин, принцип належного урядування передбачає, що допущені державними органами помилки не можуть виправлятися за рахунок інших осіб та тягнути для них негативні наслідки.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області прийняти від ОСОБА_1 від 10.11.2023 про відмову від громадянства російської федерації, суд зазначає наступне.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивачки, суд враховує таке.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

З огляду на висновок суду про протиправність дій відповідача щодо відмови в прийнятті у позивачки декларації про відмову від іноземного громадянства суд повинен вирішити питання про обрання належного та ефективного способу захисту її порушеного права.

Відповідно до вимог частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За змістом пункту десятого частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тож з урахуванням меж заявлених позовних вимог та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача повторно розглянути декларацію про відмову від іноземного громадянства. При повторному розгляді зазначеного звернення відповідачу належить прийняти обґрунтоване рішення, що буде відповідати критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 2 КАС України) та приписам Закону № 2235, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Позовні вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача прийняти у неї декларацію про відмову від громадянства Російської Федерації задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними, з огляду на таке.

Прийняттю декларації про відмову від іноземного громадянства передує її розгляд відповідачем. Саме за результатами розгляду поданої декларації про відмову від іноземного громадянства відповідач повинен ухвалити рішення щодо її прийняття.

Крім цього, відповідно до приписів пункту 119 Порядку № 215 після подання особою, яка набула громадянство України та взяла зобов`язання припинити іноземне громадянство, в установленому Законом порядку, зокрема декларації про відмову від іноземного громадянства їй замість тимчасового посвідчення громадянина України залежно від місця проживання видається паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Водночас суд повторює, що виданню таких документів передує розгляд та прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства дії, які відповідачем на виконання цього судового рішення ще не вчинені.

Відповідач вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивача обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації.

З урахуванням викладеного, суд висновує, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі нею декларації та протиправно зобов`язав її подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації. Тобто, відповідачем фактично не прийнято жодного рішення за результатами розгляду декларації ОСОБА_1 .

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

При обранні способу захисту прав позивача у даному випадку суд враховує приписи статті 245 КАС України та зазначає наступне.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 у справі №826/11251/18.

У справі немає доказів, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням позиції суду.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд висновує про необхідність зобов`язати відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 10.11.2023 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням правової позиції викладеної судом та прийняттям відповідного рішення.

Враховуючи викладене, суд робить висновок про часткове задоволення позову.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень чи їх посадових і службових осіб, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, зазначеною нормою, законодавець визначає обов`язок суб`єкта владних повноважень аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримано.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 90 КАС України).

За наведеного вище суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги частково знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову. Відповідачем у свою чергу не надано доказів на спростування позовних вимог та не було доведено правомірності своїх дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Системний аналіз частини першої статті 6 Закону України "Про судовий збір", частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією вимогою.

До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 1073,60 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо відмови у прийнятті від ОСОБА_1 декларації від 10.11.2023 про відмову від громадянства російської федерації.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повторно розглянути декларацію від 10.11.2023 про відмову ОСОБА_1 від громадянства російської федерації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11, ) 1073,60 (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.) сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяБрильовський Роман Михайлович