Справа № 400/11493/23
Суддя: Величко А.В.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 р. № 400/11493/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Величка А.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2
до відповідача:Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в особі Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська, вул. Дружби Народів, 35 В, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002,
про:скасування рішення від 17.07.2023 року; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 (надалі - позивачка) до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в особі Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська (надалі - відповідач) про:

- скасування рішення Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в особі Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська від 17.07.2023 року про відмову у знятті та реєстрації місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язання Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в особі Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська зняти з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , з адреси: АДРЕСА_3 та зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , без згоди батька.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не зареєстрував сина - ОСОБА_2 , за адресою зареєстрованого місця проживання матері дитини ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 відповідно до норм ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою від 20.09.2023 року Миколаївський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі №400/11493/23 та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до положень ч. 4. ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народженням Серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Батько дитини зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

12.07.2023 року позивачка звернулась до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в особі Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська із заявою про зняття з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , з адреси: АДРЕСА_3 та зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4

За результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів, адміністратором Центру було відмовлено у знятті та реєстрації місця проживання із зазначенням: особа подала документи або відомості, передбачені законом не в повному обсязі, а саме відсутня згода другого законного представника - батька.

Не погоджуючись з наданою відмовою позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку.

Питання реєстрації місця проживання громадян регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003 року та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року (надалі - Правила реєстрації місця проживання), а питання реєстрації місця проживання дітей також додатково регламентуються нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Частиною четвертою статті 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 6 Закону №1382-IV для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі).

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Отже, на рівні закону умовою реєстрації місця проживання малолітньої дитини визначено згоду її батьків.

Відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Згідно з п. 11 Правил реєстрації місця проживання орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду заяви позивачки відповідачем було встановлено, що місце проживання батьків ОСОБА_2 зареєстровано за різними адресами. Заяву про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_1 подала за відсутності батька дитини, у зв`язку з чим в заяві відсутня згода батька дитини - ОСОБА_2 на реєстрацію місця проживання дитини за вказаною адресою. Згоди батька дитини, засвідченої нотаріально в установленому законодавством порядку, або рішення суду або рішення органу опіки та піклування, якими було б визначено місце проживання дитини - ОСОБА_2 за вказаною адресою, заявницею надано не було.

З огляду на зазначене, відповідачем прийнято рішення про відмову в реєстрації, в якому в обґрунтування відмови зазначено підставу - відсутність згоди батька з посиланнями на норми законодавства.

Суд зазначає, що норми ст. 6 Закону №1382-IV та прийнятих на підставі нього підзаконних нормативно-правових актів є чіткими та такими, що не передбачають можливості їх множинного тлумачення, є чинними та неконституційними не визначалися.

В той же час, вказаними положеннями законодавства передбачений чіткий порядок дій заявника, який звертається з заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини.

Як Сімейним кодексом України, так і Законом №1382-IV, а також Правилами реєстрації місця проживання, передбачено необхідність наявності згоди обох батьків при реєстрації місця проживання малолітньої дитини.

Відтак, відповідачем відмовлено позивачці у проведенні реєстрації місця проживання її малолітньої дитини з підстави, встановленої законом.

Щодо посилання позивачки на Конвенцію про права дитини, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та інші міжнародно-правові акти та рішення Європейського Суду з прав людини, суд зазначає про таке.

Положення вказаних міжнародно-правових актів визначають загальні умови дотримання права на захист і піклування, які необхідні для благополуччя дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів, дотримання права на повагу до сімейного життя.

В той же час, вказаними міжнародно-правовими актами не регулюється порядок реєстрації місця проживання дитини.

Порядок вчинення відповідних реєстраційних дій регулюється внутрішнім законодавством країни, яке внаслідок відсутності регулюючих норм у міжнародно-правовому акті не може вважатися таким, що не відповідає міжнародному акту.

Крім того, згідно зі ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відтак, здійснення відповідачем повноважень в межах встановлених чинними нормами закону, з урахуванням встановлення таких повноважень відповідача задля дотримання та захисту прав і свобод як дитини, так і її батьків, не може вважатися втручанням у сімейне життя, про яке зазначає позивачка.

Окрім цього, суд звертає увагу, що у позовній заяві, як на підставу визнання протиправним рішення відділу реєстрації позивачка зазначає про неможливість нею отримати згоду батька дитини, оскільки він перебуває за межами України.

Суд не має підстав для установлення в межах розгляду цієї справи таких обставин, як підстави можливості/неможливості отримання згоди батька, відмови батька від реєстрації місця проживання дитини за іншою адресою, його участь у вихованні та утриманні дітей, ступінь емоційного зв`язку дітей з батьком, наявність зв`язків із новим місцем проживання та обставини, що свідчать про кращі можливості реалізації прав дитини за новою адресою, а також інші аспекти сімейних правовідносин.

У межах справи, що розглядається, суд досліджує докази та надає оцінку безпосередньо діям відповідача як органу реєстрації місця проживання.

Оскільки в ході розгляду справи встановлено та підтверджено належними доказами, що позивачкою не було дотримано порядку звернення до відповідача з заявою про реєстрацію місця проживання її малолітньої дитини в частині надання згоди батька, який зареєстрований за іншою адресою, суд не вбачає порушень відповідачем норм чинного законодавства та, відповідно, прав позивачки.

Крім того, суд зауважив, що Правилами № 207 передбачено альтернативу згоді другого з батьків - це рішення суду або органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність своїх дій, а позивачкою не надано доводи на спростування правомірності дій відповідача чи виникнення обґрунтованого сумніву у їх діях та не доведені обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 77, 78, 139, 159, 162, 241, 243, 244, 245, 246, 250, 260-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в особі Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська (вул. Дружби Народів, 35 В, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002, ідентифікаційний код 20910974) про скасування рішення Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в особі Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська від 17.07.2023 року про відмову у знятті та реєстрації місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язання Виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в особі Центру надання адміністративних послуг міста Южноукраїнська зняти з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , з адреси: АДРЕСА_3 та зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_4 , без згоди батька - відмовити.

2. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Величко