Справа № 420/11403/23
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправної бездіяльності та стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2018 року по 04.05.2023 року включно;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2018 року по 04.05.2023 року включно в сумі 512 963 гривні 50 копійок відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 21.06.2016 року по 02.07.2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2018 року №140 позивача з 02.07.2018 року звільнено з військової служби. Проте при виключенні позивача з особового складу йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 року у справі №420/3772/21 задоволено позов частково та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення. Не погоджуючись з рішенням суду від 14.05.2021 року №420/3772/21 позивач звернувся з апеляційною скаргою. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від17.11.2021 року зобов`язано відповідача здійснити нарахування, перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення позивача. На виконання зазначеної постанови суду відповідачем 05.05.2023 року виплачено індексацію грошового забезпечення позивача у розмірі 68 851,08 грн.

З огляду на вищенаведене, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, а саме з 03.07.2018 року по 04.05.2023 року.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого вказав на не згоду з позовними вимогами з підстав викладених у відзиві Також відповідачем у відзиві зазначено, що сума середнього заробітку за своєчасно не виплачене грошове забезпечення становить 512 963,50 грн., що у багато разів перевищує розмір суми грошового забезпечення, яку було відповідачем своєчасно не виплачено, а саме 68 851,08 грн.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Також вищенаведеною ухвалою суду зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати до Одеського окружного адміністративного суду, розташованого за адресою: 65062, м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за два місяці, що передують місяцю його звільнення згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Ухвалою суду від 24.07.2023 року доручено Військовій частині НОМЕР_1 надати до Одеського окружного адміністративного суду відомості стосовно керівника (ПІБ, РНОКПП) Військової частини НОМЕР_1 відповідального за виконання ухвали суду від 22.05.2023 року, а також відомості щодо обставин з підстав яких ухвалу суду не виконано та/або надати довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 за два місяці, що передують місяцю його звільнення згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Також ухвалою суду від 24.07.2023 року провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 12.09.2023 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 12.09.2023 року доручено Військовій частині НОМЕР_1 надати до Одеського окружного адміністративного суду:

- відомості щодо виплачених сум всіх складових грошового забезпечення ОСОБА_1 при звільненні з військової служби.

Також ухвалою суду від 12.09.2023 року провадження у справі зупинено.

01.01.2024 року судом направлено листа на адресу відповідача з метою з`ясування обставин щодо виконання ухвали від 12.09.2023 року, оскільки документи до суду не надходили.

Ухвалою суду від 31.01.2024 року провадження у справі поновлено.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_2 з 21.06.2016 року по 02.07.2018 року.

Відповідно Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.07.2018 року №140, сержанта контрактної служби ОСОБА_1 визначено, вважати таким, що з 02.07.2018 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби. З 02.07.2018 року виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 року по справі №420/3772/21 частково задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 21.06.2016 року по 28.02.2018 року включно та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2016 року по 28.02.2018 року (включно), а також в іншій частині позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року по справі №420/3772/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року скасовано, прийнято у справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо здійснення нарахування, перерахунку та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 21 червня 2016 року по 02 липня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування, перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , за період з 21 червня 2016 року по 02 липня 2018 року, з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року у якості базових місяців для нарахування індексації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

05.05.2023 року відповідачем на виконання вищенаведеного рішення виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення в сумі 68 851,08 грн.(а.с.12 зв.бік).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правовідносини з приводу грошового забезпечення військовослужбовців регулюються низкою спеціальних актів, а саме: Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» тощо.

Водночас, спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум.

Отже, в даному випадку вірним є застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 24 грудня 2020 року (справа № 340/401/20), від 5 серпня 2020 року (справа № 826/20350/16), від 15 липня 2020 року (справа № 824/144/16-а), від 31 жовтня 2019 року (справа № 2340/4192/18), від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16, від 18 листопада 2022 року у справі № 1.380.2019.005781.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із статтею 117 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.117 КЗпП України (в чинній редакції) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Суд звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

З наведеного вбачається, що індексація грошового забезпечення позивача є державною гарантією, на виплату якої позивач мав право, а тому за невиплату індексації грошового забезпечення для роботодавця наступає відповідальність, зокрема передбачена ст.117 КЗпП України.

Також у цій постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця. Відшкодування ж передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 02 липня 2018 року.

05.05.2023 року ОСОБА_1 було виплачено індексацію грошового забезпечення на виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року у справі №420/3772/21 у сумі 68 851,08 грн.

Отже, вказане дає підстави суду зробити висновок про те, що повний розрахунок із позивачем було проведено не у день його виключення зі списків особового складу, а лише 05 травня 2023 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Оскільки відповідачем проведено фактичний розрахунок із позивачем поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, є підстави для настання відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції зробив правильний висновок що позивач має право на отримання такого відшкодування за затримку виплати повного розрахунку.

Середній заробіток визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд враховує, що відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Згідно довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 за два місяці, що передують місяцю його звільненню, у липні 2018 року розмір грошового забезпечення позивача становив у травні 2018 року 8 856,10 грн., у червні 2018 року 8 856,10 грн. Середньоденне грошове забезпечення склало 290,36 грн. (8 856,10 грн. + 8 856,10 грн./61).

З урахуванням викладеного, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 03.07.2018 по 03.01.2019 (враховуючи 6-місячний термін встановлений ст. 117 КЗпП України) становить 53 716,60 (290,36 грн *185 дні).

Водночас, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц наголосила, що визначений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Проте суд вважає недоцільним в даному випадку застосовувати правовий підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтриманий у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 № 460/10582/21, оскільки в даному випадку сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 53 716,60 грн менша за суму невиплаченої при звільненні заборгованості 68 851,08 грн.

Аналогічний висновок в подібних обставинах зазначений П`ятим апеляційним адміністративним судом в постанові від 22.01.2024 року по справі №420/23348/23.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити з вищенаведених мотивів.

Щодо тверджень відповідача у відзиві на адміністративний позов стосовно строку звернення позивача з вимогами, то суд вказує що місячний строк звернення до суду розпочинається з дати сплати відповідачем коштів на рахунок позивача на виконання рішення суду, а саме 05.05.2023 року, тоді як позивач з позовом звернувся 18.05.2023 року, а отже строк не є пропущеним.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі не здійснювати.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправної бездіяльності та стягнення задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2018 року до 03.01.2019 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.07.2018 року до 03.01.2019 року в сумі 53 716 гривень 60 копійок відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_3 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Іванов Е.А.