Справа № 420/32446/23
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.10.2023 р. № 80, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії з 06 листопада 2023 року із зарахуванням при розрахунку стажу періодів роботи з 06.08.1984 року по 25.08.1986 року, з 26.08.1986 року по 19.09.1989 року та з 21.09.1989 року по 31.10.1991 року згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що розглянувши заяву ОСОБА_1 , та надані документи, на вимогу до п. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ухвалено Рішення №80 від 17.11.2023 року, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком заявнику. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до страхового стажу не зараховано періоди - з 06.08.1984 по 25.08.1986 роки, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою підприємства; - з 26.08.1986 по 19.09.1989 роки, оскільки запис про звільнення завірено печаткою (Українська спеціальна науково-реставраційна виробнича майстерна), на якій назва підприємства не відповідає назві установи про працевлаштуванні (Одеська міжобласна спеціальна науково-реставраційна виробнича майстерна), інформація про перейменування підприємства не надавалось; - з 21.09.1989 по 31.10.1991 роки, оскільки між датою звільнення та датою наказу на звільнення розбіжність більше місяця (наказ від 19.12.1991); - період підприємницької діяльності, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості. Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправними, та такими, що суперечать чинному законодавству України, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід. № ЕС/1213/24 від 09.01.2024 р.), зазначаючи, зокрема, що Рішенням про відмову в призначенні пенсії №80 від 17.11.2023 Головне управління відмовило позивачу в призначенні даного виду пенсії за відсутності страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 11 років 4 місяці. За наданими документами до страхового стажу відповідно записів трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано періоди роботи: - з 06.08.1984 по 25.08.1986 роки, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою підприємства; - з 26.08.1986 по 19.09.1989 роки, оскільки запис про звільнення завірено печаткою (Українська спеціальна науково-реставраційна виробнича майстерна), на якій назва підприємства не відповідає назві установи при працевлаштуванні (Одеська міжобласна спеціальна науково-реставраційна виробнича майстерна), інформація про перейменування підприємства не надавалось. - з 21.09.1989 по 31.10.1991 роки, оскільки між датою звільнення та датою наказу на звільнення розбіжність більше місяця (наказ від 19.12.1991); - період підприємницької діяльності, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області також вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід. № ЕС/17948/23 від 08.12.2023 року р.), вказуючи, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №80 від 17.11.2023, про відмову в призначенні позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є законним та обґрунтованим.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/32446/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

14.11.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії відповідно до вимог Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію визначено - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

17.11.2023 Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, на підставі заяви ОСОБА_1 , та наданих документів, винесено рішення № 80 про відмову у призначенні пенсії. Необхідний стаж, визначений статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить: від 56 років до досягнення особою 59 років включно 14 років. Страховий стаж особи становить 11 років 4 місяці. За наданими документами до страхового стажу відповідно записів трудової книжки НОМЕР_1 не зараховано періоди роботи: - з 06.08.1984 по 25.08.1986 роки, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою підприємства; - з 26.08.1986 по 19.09.1989 роки, оскільки запис про звільнення завірено печаткою (Українська спеціальна науково-реставраційна виробнича майстерна), на якій назва підприємства не відповідає назві установи при працевлаштуванні (Одеська міжобласна спеціальна науково-реставраційна виробнича майстерна), інформація про перейменування підприємства не надавалось. - з 21.09.1989 по 31.10.1991 роки, оскільки між датою звільнення та датою наказу на звільнення розбіжність більше місяця (наказ від 19.12.1991); - період підприємницької діяльності, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості.

Не погоджуючись із вказаним Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Так, на думку суду позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи чинного законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Закон України Про пенсійне забезпечення №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно з приписами ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зокрема, згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 22.08.1982 року за номером 4, - ОСОБА_1 06.08.1984 року прийнятий трубоукладчиком після служби в армії в ССМУ № 33.

Відповідно до запису в трудовій книжці за порядковим номером 6 - 25.08.1986 року ОСОБА_1 звільнений згідно п. 5 ст. 36 КЗпП за переведенням в ОМСНРВМ, також на записі міститься посада старший інспектор по кадрам ССМУ-33.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 за номером 7, 26.08.1986 року ОСОБА_1 призначений на посаду майстра в порядку переводу.

Відповідно до запису в трудовій книжці за порядковим номером 9, 19.09.1989 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 УЗОТ УССР, запис скріплений печаткою Одеської міжобласної науково-реставраційної виробничої майстерні, та підписом в.о. директора.

За записом з порядковим номером 10 від 21.09.1989 року вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий в Одеський центр МЖК на посаду керівника ділянки.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 за номером 13, - 31.10.1991 роки ОСОБА_1 звільнений по власному бажанню, ст. 38 КЗпП УСРР, запис скріплений печаткою, та підписом директора.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки аби відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Згідно з п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, надання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Постановою Держкомтруда СРСР 20.06.1974 №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі - Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції №58.

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Отже, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Зокрема, як зясовано судом, та зазначено вище, Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову позивачеві в призначенні пенсії від 17.11.2023 року за № 80 мотивовано, серед іншого, тим, що за результатами розгляду документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до страхового стажу не зараховано періоди - з 06.08.1984 по 25.08.1986 роки, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою підприємства; - з 26.08.1986 по 19.09.1989 роки, оскільки запис про звільнення завірено печаткою (Українська спеціальна науково-реставраційна виробнича майстерна), на якій назва підприємства не відповідає назві установи про працевлаштуванні (Одеська міжобласна спеціальна науково-реставраційна виробнича майстерна), інформація про перейменування підприємства не надавалось; - з 21.09.1989 по 31.10.1991 роки, оскільки між датою звільнення та датою наказу на звільнення розбіжність більше місяця (наказ від 19.12.1991)

Натомість, суд акцентує, що позивач ОСОБА_1 , як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, та, як наслідок, невірне заповнення трудової книжки, не може слугувати підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, результатом власне чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Наведене, у тому числі, узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

До того ж, на думку суду, не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в Постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, а відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Щодо вимоги позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії з 06 листопада 2023 року із зарахуванням при розрахунку стажу періодів роботи з 06.08.1984 року по 25.08.1986 року, з 26.08.1986 року по 19.09.1989 року та з 21.09.1989 року по 31.10.1991 року згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ч.1, 3 ст.46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Відповідно до ст.45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від22.11.2005 №22-1 (далі - Порядок) заява про призначення подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України, що призначає пенсію.

Згідно з п.1.7 та п.1.8 Порядку звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбаченихчастиною четвертоюстатті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Перелік документів, необхідних для призначення пенсії наведений у розділі ІІ Порядку.

Згідно з розділом VI Порядку заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви від 14.11.2023 року та винесення оскаржуваного рішення здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку.

Як зазначено вище, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Отже, оскільки ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області з відповідною заявою 14.11.2023 року, проте Головним управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області здійснено неналежне виконання повноважень щодо її розгляду, внаслідок чого порушено права позивача, суд вважає, що належним способом захисту та відновлення порушених прав ОСОБА_1 є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити призначення та виплату позивачеві пенсії за віком з 14 листопада 2023 року, із зарахуванням при розрахунку стажу періодів роботи: з 06.08.1984 року по 25.08.1986 року, з 26.08.1986 року по 19.09.1989 року та з 21.09.1989 року по 31.10.1991 року, згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 .

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про, присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Водночас, в даному випадку суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , шляхом визнання протиправним та скасування Рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.11.2023 р. № 80, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії з 14 листопада 2023 року із зарахуванням при розрахунку стажу періодів роботи з 06.08.1984 року по 25.08.1986 року, з 26.08.1986 року по 19.09.1989 року та з 21.09.1989 року по 31.10.1991 року згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , а отже законодавчо передбачені підстави для звернення даного судового рішення до негайного виконання, відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.11.2023 р. № 80, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії з 14 листопада 2023 року, із зарахуванням при розрахунку стажу періодів роботи: з 06.08.1984 року по 25.08.1986 року, з 26.08.1986 року по 19.09.1989 року та з 21.09.1989 року по 31.10.1991 року згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 .

4. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Рішення складено 30.01.2024 р., з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці, у період часу з 08.01.2024 р. по 22.01.2024 р., включно.

Суддя Ю.В. Харченко