Справа № 536/2123/23
Суддя: Колотієвський О. О.
Дата ухвалення: 2024-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 536/2123/23
Провадження № 2-а/536/3/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Веремєєвої О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кременчук за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 1 УПП в Полтавській області ДПП сержанта поліції Сергєєва Сергія Олександровича, Департаменту Патрульної поліції - про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7772135 від 20.09.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позов обґрунтовано зокрема тим, що 20.09.2023 року інспектором роти №3 батальйону №1 УПП в Полтавській області ДПП сержантом поліції Сергєєвим Сергієм Олександровичам відносно нього нібито, за порушення «Правил дорожнього руху України» було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7772135 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

Зі змісту вказаної постанови, 20.09.2023 року о 07 годині 30 хвилині ОСОБА_1 в місті Кременчук по проспекту Полтавському, 52, керував транспортним засобом ЗАЗ 110308-45 державний знак НОМЕР_1 на дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності інших транспортних засобів на ній не маючи наміру здійснити поворот ліворуч чи розвороту, чим нібито порушив п. 11 Правил дорожнього руху - Порушення розташування транспортного засобу на проїздній частині.

Вважає вищезазначену постанову безпідставною, у зв`язку із відсутністю події.

Водночас вказав, що вказана постанова не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні його до адміністративної відповідальності враховано пояснення, надано можливість скористатися юридичною допомогою, враховано особу порушника, розглянуто клопотання в разі їх наявності.

На підтвердження зазначених в постанові доводів щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП відповідачем не було надано жодного належного доказу, передбаченого ст. 251 КУпАП.

Відтак, позивач вважає зазначену постанову необґрунтованою, незаконною та просив суд її скасувати,

30.10.2023 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на позов, проти задоволення якого заперечили в повному обсязі, з огляду на наступне.

20.09.2023 року о 07 год. 30 хв. в м. Кременчук, просп. Полтавський, 52, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ 110308-45, номерний знак НОМЕР_1 , на дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку, рухався у крайній лівій смузі, не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності інших транспортних засобів на ній, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч чи розворот, чим порушив п. 11.5 Правил дорожнього руху України

Згідно п.11.2 ПДР на дорогах, які мають дві або більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відповідно до п.11.5 ПДР на дорогах, які мають дві або більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Відповідальність за дане порушення передбачена за ч.. 2 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, інспектор притягнув порушника до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосував до порушника стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 510 гривень.

Під час розгляду справи позивача було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Враховуючи вказане та те, що позивачем були порушені правила ПДР, вважає винесену постанову правомірною, а тому у задоволенні позову слід відмовити, розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача.

Також сторона відповідача заперечила щодо стягнення витрат у розмірі 3000 грн, оскільки предметом судового спору є постанова про накладення стягнення в сумі 510 грн, тому розмір витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. є неспівмірними та не відповідають принципу розумності.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

09.01.2024 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно матеріалів справи, представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України просила суд проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, суд установив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, пунктом 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Судом встановлено, що 20.09.2023 року інспектором роти №3 батальйону №1 УПП в Полтавській області ДПП сержантом поліції Сергєєвим Сергієм Олександровичам винесено постанову серії ЕАТ № 7772135 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно постанови, 20.09.2023 року о 07 годині 30 хвилині ОСОБА_1 в місті Кременчук по проспекту Полтавському, 52, керував транспортним засобом ЗАЗ 110308-45 державний знак НОМЕР_1 на дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку не зайнявши правого краю на проїзній частині при відсутності інших транспортних засобів на ній не маючи наміру здійснити поворот ліворуч чи розвороту, чим нібито порушив п. 11 Правил дорожнього руху - Порушення розташування транспортного засобу на проїздній частині.

З вищевказаною постановою позивач не згоден та вважає, що в його діях не було складу адміністративного правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, постанова є не обґрунтованою та підлягає скасуванню.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9. ПДР України, встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог пунктів 11.2 та 11.5 ПДР України.

Згідно п.11.2 ПДР на дорогах, які мають дві або більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Відповідно до п.11.5 ПДР на дорогах, які мають дві або більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 251 КУпАП України, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підтвердження обставин справи, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано оптичний диск з місця події.

Досліджуючи вказаний відеозапис судом встановлено, що фіксація розпочата з моменту виходу ОСОБА_1 з припаркованого на узбіччі транспортного засобу ЗАЗ 110308-45 державний знак НОМЕР_1 . В подальшому, на відеозаписі зафіксовано розгляд справи працівниками поліції та винесення оскаржуваної постанови.

Сам факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з порушенням ПДР, на наданих суду відеозаписах відсутні.

Тобто, з урахуванням вказаного, у суду відсутні будь-які докази на доведення вини водія, матеріали справи не містять доказів, що підтверджували б факт порушення позивачем п.п. 11.2, 11.5 ПДР.

Суд зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.

При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації, не може бути належним доказом вчинення порушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення особи, в тому числі і щодо вчинення адміністративного правопорушення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, суд дійшов висновку, що інспектором роти № 3 батальйону № 1 УПП в Полтавській області ДПП сержантом поліції Сергєєвим Сергієм Олександровичем винесено оскаржувану постанову без повного та об`єктивного встановлення обставин справи, відтак, суд приймає доводи позивача та вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7772135 від 20.09.2023 року підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З наведеної норми убачається, що у випадку скасування рішення суб`єкта владних повноважень суд закриває справу про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно платіжного доручення № ХРВС-ХН7С-1Н1М-0Т4В від 02.10.2023 року позивачем по справі сплачено судовий збір, за подання позову до суду в сумі 536,80 грн.

Також встановлено, що між позивачем та адвокатом Гузь Т.О. укладено угоду №1165016 від 20.09.2023 року про надання правової (правничої) допомоги. Згідно розрахунку суми фіксованого гонорару за надання правничої допомоги вартість становить 3000 грн: попередня консультація щодо захисту прав і законних інтересів 500 грн, складання та направлення позову до суду 1500 грн, представництво інтересів в судовому засіданні суду 1-ї інстанції 1000 грн./ день.

Згідно квитанції № 1 від 20.09.2023 року позивачем сплачено ОСОБА_2 кошти в сумі 3000 гривень.

Суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З матеріалів справи встановлено, що адвокат Гузь Т.О. не здійснювала представництво позивача в судових засіданнях, відтак суд доходить висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, в розмірі 2000 гривень (фактичного обсягу наданих послуг).

З урахуванням вказаного, оскільки позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 536,80 гривень та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

Керуючись статтями 4, 6, 10, 14, 134, 139, 241-246, 255, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону № 1 УПП в Полтавській області ДПП сержанта поліції Сергєєва Сергія Олександровича, Департаменту Патрульної поліції - про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7772135 від 20.09.2023 року - задовольнити.

Постанову серії ЕАТ № 7772135 від 20.09.2023 року, складену інспектором роти № 3 батальйону № 1 УПП в Полтавській області ДПП сержантом поліції Сергєєвим Сергієм Олександровичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536,80 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 гривень.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський