Справа № 240/26518/23
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/26518/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

30 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Надольна М.С.,

представника відповідача: Єфремової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П. від 18.08.2023 ВП №62776923 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №240/4937/18, виданого 01.06.2020 Житомирським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріали виконавчого провадження №62776923 не містять доказів, які підтверджують виконання рішення боржником в повному обсязі, а також не містять доказів належної перевірки державним виконавцем виконання рішення боржником в повному обсязі перед винесенням оскаржуваної постанови, а тому така підлягає скасуванню.

Від відповідача та третьої особи до суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких їхні представники просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.08.2020 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №62776923 з примусового виконання виконавчого листа №240/4937/18, виданого 01.06.2020 Житомирським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 17.07.2018 нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

15.10.2020 від управління пенсійного фонду до відповідача надійшов лист №0600-0314-8/55884 від 09.10.2020, яким повідомлено про:

- донарахування стягувачу коштів за період з 17.07.2018 по 17.03.2020 у розмірі 70 593,68 грн;

- виплату нарахованих за період з 18.03.2020 по 31.07.2020 коштів в сумі 15 687,48 грн;

- виплату пенсійного забезпечення стягувачу з 01.08.2020 у розмірі, визначеному постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №240/4937/18.

Після отримання повідомлення про виконання рішення суду та перевірки виконання такого боржником державним виконавцем встановлено, що рішення суду боржником не виконане, оскільки нарахування пенсії проведено не в розмірі, визначеному судовим рішенням, який повинен дорівнювати двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), а в значно менших розмірах, з огляду на що 30.12.2021 підготовлено та направлено на адресу боржника вимогу, якою зобов`язано виконати рішення суду в десятиденний термін з моменту її отримання.

12.01.2022 управлінням повідомлено відділ примусового виконання рішень, про те, що на виконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області проведено перерахунок підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 08 лютого 1991 року №796-XII виходячи з розміру двох мінімальних заробітних плат, тобто 3723,00 грн, з 01.01.2019 - 4173,00 грн, з 01.01.2020 - 4723,00 грн, з 01.09.2020 грн - 5000,00 грн, з 01.01.2021 -6000,00 грн, з 01.12.2021 - 6500,00 грн.

На виконання рішення суду управлінням з 17.07.2018 по 31.01.2022 нарахована заборгованість недоплаченої доплати до пенсії позивача в сумі 335 433,43 грн.

09.01.2023 на виконання вимоги державного виконавця від управління до відповідача надійшов лист, згідно з яким повідомлено про виконання рішення суду щодо виплати нарахованого підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ за період з 17.07.2018 по 31.01.2022 у розмірі 335 433,43 грн.

На підставі отриманого від боржника повідомлення державним виконавцем 18.08.2023 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з якою позивач не погоджується, вважає її протиправною, винесеною із порушенням положень Закону №1404-VIII та такою, що підлягає скасуванню.

Оцінюючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до змісту статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч. 1 ст. 13 Закону №1404 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 статті 18 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст.26 Закону №1404 передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст.63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Приписами п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404 передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.39 Закону №1404 постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Так, звертаючись до суду із даною позовною заявою позивач вважає, що підстави для винесення спірної постанови про закриття виконавчого провадження відсутні, оскільки пенсійний орган з 01.10.2022 здійснює нарахування та виплату йому доплати до пенсії, передбаченої ст.39 Закону №796-ХІІ, не у повному розмірі, зокрема, застосовує розрахункову величину для її обрахунку - мінімальну заробітну плату у розмірі 6500,00 грн, у той час, як її розмір з 01.10.2022 становить - 6700,00 грн.

Під час судового розгляду встановлено, що у межах виконавчого провадження державним виконавцем винесено вимогу про виконання рішення суду, яку було направлено на адресу пенсійного органу.

Листом від 12.01.2022 боржник повідомив про нарахування коштів за період з 17.07.2018 до 31.01.2022 у розмірі 335 433,43 грн та їх виплату за умови надходження відповідного бюджетного фінансування.

В подальшому, після надходження коштів, боржником виплачено кошти у нарахованому розмірі 335 433,43 грн. Тобто, на момент винесення оскаржуваної постанови, судове рішення виконано шляхом нарахування та виплати суми доплати до пенсії в розмірі 335 433,43 грн за період з 17.07.2018 по 31.01.2022.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що боржник з 01.10.2022 неналежно виконує рішення у справі №240/4937/18, оскільки застосовує для обчислення суми доплати до пенсії мінімальну заробітну плату в розмірі 6500 грн, а не 6700 грн, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до змісту резолютивної частини постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №240/4937/18 Овруцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зобов`язано із 17 липня 2018 року нарахувати та виплатити підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік). Рішення суду набрало законної сили 18.03.2020.

Згідно із законодавством про Державний бюджет України на відповідний рік розмір мінімальної заробітної плати ставив: з 17.07.2018 - 3723,00 грн., з 01.01.2019 - 4173,00 грн., з 01.01.2020 по 31.08.2020 - 4723,00 грн., з 01.09.2020 - 5000,00 грн., з 01.01.2021 - 6000,00 грн., з 01.12.2021 - 6500,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи боржником проведено ОСОБА_2 нарахування та виплату доплати до пенсії з 17.07.2018 по 31.01.2022 в розмірі 335433,43 грн із застосуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством про Державний бюджет України на відповідний рік (а.с.43-44).

З 01.02.2022 підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, нараховується та виплачується із застосуванням мінімальної заробітної плати в розмірі 6500 грн.

З урахуванням зазначеного, доводи апелянта щодо неналежного виконання боржником рішення суду у справі №240/4937/18 з 01.10.2022 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в межах розгляду справи №240/4937/18 судом оцінювалось та досліджувалось питання наявності у позивача права з 17.07.2018 на нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII. Проте під час розгляду справи №240/4937/18 судом не досліджувалось питання проведення перерахунку цієї доплати до пенсії у зв`язку зі зміною розміру мінімальної заробітної плати в подальшому.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що рішення суду у справі № 240/49374/18 з 01.10.2022 року виконується неправильно в частині нарахування та виплати розміру зазначеної доплати, оскільки стосується правовідносин, які виникли у стягувача з боржником з 01.10.2022, та не були предметом спору, що був вирішений судом у вказаній справі.

Необхідно також врахувати, що судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання і не може обмежувати волю законодавця в майбутньому щодо регулювання суспільних правовідносин або вирішення публічно-правового спору з оцінкою обставин, що не настали.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що під час проведення виконавчих дій у межах виконавчого провадження (ВП №62776923) державним виконавцем правильно встановлено, що рішення суду у справі №240/4937/18 виконане боржником відповідно до змісту його резолютивної частини, у зв`язку з чим в державного виконавця відсутні підстави для продовження вчинення дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.272 та ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.