Справа № 280/7444/23
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року Справа № 280/7444/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, 08500) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивач просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову позивачу у зарахуванні періоду роботи з 08 вересня 1997 року по 07 листопада 2007 року у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві «В`єтсовпетро» (Совместное российсько-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на контенинтальном шельфе юга Вьетнама «Вьетсовпетро» - СП «Вьетсовпетро», рос.) до страхового стажу;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області розглянути заяву позивача про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 08 вересня 1997 року по 07 листопада 2007 року у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві «В`єтсовпетро» (Совместное российсько-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на контенинтальном шельфе юга Вьетнама «Вьетсовпетро» - СП «Вьетсовпетро», рос.).

Крім того, просив: визнати поважною причину пропуску строку для звернення до суду за захистом порушеного права та поновити його; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн солідарно.

Ухвалою від 18.09.2023 позов був залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову.

03.10.2023 від позивача до суду надійшов уточнений позов в якому в якості відповідача позивачем залишене лише Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), а позовні вимоги викладені в такій редакції:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову позивачу у зарахуванні періоду роботи з 08 вересня 1997 року по 07 листопада 2007 року у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві «В`єтсовпетро» (Совместное российсько-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на контенинтальном шельфе юга Вьетнама «Вьетсовпетро» - СП «Вьетсовпетро», рос.) до страхового стажу;

зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 08 вересня 1997 року по 07 листопада 2007 року у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві «В`єтсовпетро» (Совместное российсько-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на контенинтальном шельфе юга Вьетнама «Вьетсовпетро» - СП «Вьетсовпетро», рос.).

Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що досягнувши віку, з якого він має право на призначення пенсії за віком, він звернувся до Пенсійного органу з питання зарахування страхового стажу та призначення пенсії за віком. Однак, спірним рішенням відповідача йому було відмовлено в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 08.09.1997 по 07.11.2007, та, як наслідок, відмовлено у призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. В обґрунтування прийнятого рішення відповідач послався на припинення з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантію прав громадян держав - учасниць Співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. З даного приводу позивач зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають. Отже, оскільки спірний період роботи позивача у російській федерації був набутий у період дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, він підлягає зарахуванню пенсійним органом до загального страхового стажу позивача. Зазначена обставина, на думку позивача, свідчить про протиправність спірного рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на викладене, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою від 04.10.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначено без виклику сторін (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

Крім того, ухвалою від 04.10.2023 про витребування доказів, витребувано від Міністерства закордонних справ України інформацію щодо дати надіслання депозитарію повідомлення про вихід України з Угоди та дати припинення для України дії Угоди про гарантію прав громадян держав учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

24.10.2023 до суду надійшов лист від Міністерства закордонних справ України про надання інформації (вих.№72/17-612-123877 від 17.10.2023), відповідно до якого датою депонування повідомлення про вихід України з Угоди є 19.12.2022, датою припинення участі України в Угоді -19.06.2023.

30.10.2023 від відповідача надійшов відзив (вих.№1000-0905-7/159779 від 23.10.2023) в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживали і працювали за її межами, здійснюється згідно із пенсійним законодавством України, а також міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Однією з таких угод є Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. З 1 січня 2023 року російська федерація в односторонньому порядку припинила участь в Угоді, тому на осіб, які працювали в російській федерації після 1 січня 1992 року не поширюються норми Угоди, щодо врахування стажу та заробітку при призначенні пенсії. Таким чином підстав для перерахунку пенсії при «переході на інший вид пенсії» пенсії за віком немає, оскільки позивач не набув необхідного страхового стажу. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

З урахуванням зазначеної норми суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримую пенсію по інвалідності, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV).

21 липня 2023 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок «перехід на інший вид пенсії» з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з підпунктом 4.2 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Пунктом 4.7. передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

За правилами екстериторіальності заява позивача та додані до неї документи були передані на розгляд відповідачу.

Рішенням від 25.07.2023 за №03 відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку «перехід на інший вид пенсії» за нормами Закону №1058-IV.

Відмовляючи позивачу у переході на інший вид пенсії відповідач зазначив:

«…особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років при наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року не менше 30 років.

(….)

За даними пенсійної справи ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності з 03.01.2023. Вік заявника 61 рік. Страховий стаж на дату звернення складає 18 років 7 місяців 8 днів.

За результатами розгляду поданих документів встановлено: - до заяви додано довідку №50 від 08.11.2007, видану ОАО «Зарубежнефть» (російська федерація) про періоди роботи з 08.09.1997 по 07.11.2007.

У зв`язку з припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантію прав громадян держав учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 при призначенні пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31 грудня 1991 року. Отже, врахувати періоди роботи за даними вищевказаної довідки неможливо».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон №1058-IV, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року не менше 35 років.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, судом встановлено, що з 08 вересня 1997 року до 07 листопада 2007 року позивач працював у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві «В`єтсовпетро» (Совместное российско-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на континентальном шельфе юга Вьетнама «Вьетсовпетро» - СП «Вьетсовпетро», рос.), загальною тривалістю 10 років і 2 місяці. На роботу позивач був направлений Державним підприємством російським зовнішньоекономічним об`єднанням «Зарубіжнафта» (ГП РВО «Зарубежнефть» рос.), про що наявна відповідна довідка.

Зі змісту довідки ВАТ «Зарубіжнафта» від 08.11.2007 № 50-50-2702 вбачається, що позивач був направлений російським зовнішньоекономічним об`єднанням «Зарубіжнафта» до Соціалістичної Республіки В`єтнам в сумісне російсько-в`єтнамське підприємство з розвідки та добування нафти на континентальному шельфі півдня В`єтнаму «В`єтсовпетро» і працював на підприємстві з експлуатації газових об`єктів в посадах:

- старшого інженера-технолога групи підміни з 08.09.1997 по 26.09.1997, підстава - наказ №727/k-r від 09.09.1997;

- старшого інженера-механіка по компресорам Центральної компресорної платформи з 27.09.1997 по 28.02.1999, підстава - наказ №812/k-r від 29.09.1997;

- старшого інженера-механіка по газотурбінним установкам та компресорам Центральної компресорної станції з 01.03.1999 по 31.12.2005, підстава - наказ №764/k-r від 23.03.1999;

- головного спеціаліста-механіка 2 категорії механічної служби Центральної компресорної платформи з 01.01.2006 по 07.11.2007, підстава - наказ №195/QD-NSN від 20.02.2006. Наказ про звільнення за власним бажанням №898/QD-NSN від 11.10.2007.

Страховий стаж, який підтверджується вказаною довідкою складає: з 08.09.1997 по 26.09.1997, з 27.09.1997 по 28.02.1999, з 01.03.1999 по 31.12.2005, з 01.01.2006 по 07.11.2007.

Також суд встановив, що відповідач відмовив позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону №1058-IV, оскільки 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантію прав громадян держав учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992).

У контексті оцінки спірних правовідносин суд вважає за необхідне звернутись до положень Угоди від 13.03.1992, яка діяла на момент здобуття позивачем спірного загального страхового стажу.

Відповідно до ст. 1 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно зі ст. 3 Угоди від 13.03.1992 всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

За приписами ст. 6 Угоди від 13.03.1992 призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У ст. 8 Угоди від 13.03.1992 визначено, що органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації (стаття 11).

Згідно зі ст. 13 Угоди від 13.03.1992 пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (стаття 13).

Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Суд також вважає за необхідне звернутись до змісту Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 (далі Угода від 15.04.1994), ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР «Про ратифікацію Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів» (далі Закон №290/95-ВР).

Відповідно до ст. 1 Угоди від 15.04.1994 вона регулює основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування.

Згідно зі ст. 4 Угоди від 15.04.1994 трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

За змістом статті 9 Угоди від 15.04.1994 питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 або (і) двосторонніми угодами.

З огляду на зміст наведених вище положень нормативно-правових актів, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць здійснюється за законодавством держави, на території якого вони проживають.

Суд також зауважує, що законодавством України було передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалася така діяльність. При цьому, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески.

У даному випадку спір між сторонами виник щодо відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи в російській федерації з 08.09.1997 по 07.11.2007, через припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді від 13.03.1992. При цьому, суд виходить із того, що оскільки Угода від 13.03.1992 була чинною на момент роботи позивача в російській федерації, такий період роботи підлягав зарахуванню до загального стажу позивача.

Аналогічний правозастосовний підхід викладений у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2023 по справі №300/180/23, яка за предметом свого правового регулювання є аналогічною даному публічно-правовому спору (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 112155539).

З огляду на викладені обставини у їх сукупності суд оцінює спірне рішення відповідача від 25.07.2023 №03 про відмову позивачу у переході на інший вид пенсії як протиправне.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 25.07.2023 №03 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В зв`язку з чим суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 08 вересня 1997 року по 07 листопада 2007 року у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві «В`єтсовпетро» (Совместное российсько-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на контенинтальном шельфе юга Вьетнама «Вьетсовпетро» - СП «Вьетсовпетро», рос.), з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач правомірність свого рішення належними та допустимими доказами не довів.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн., який слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, 08500) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 25.07.2023 №03 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 08 вересня 1997 року по 07 листопада 2007 року у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві «В`єтсовпетро» (Совместное российсько-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на контенинтальном шельфе юга Вьетнама «Вьетсовпетро» - СП «Вьетсовпетро», рос.).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.07.2023 про зарахування до страхового стажу періоду роботи з 08 вересня 1997 року по 07 листопада 2007 року у Спільному російсько-в`єтнамському підприємстві «В`єтсовпетро» (Совместное российсько-вьетнамское предприятие по разведке и добычи нефти на контенинтальном шельфе юга Вьетнама «Вьетсовпетро» - СП «Вьетсовпетро», рос.), з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «30» січня 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль