Справа № 440/15269/23
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/15269/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №61 від 08.09.2023 Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківські області, яким було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 30.08.1995р. по 05.10.2000р. та з 01.01.2004р. по 31.12.2004р., до спеціального стажу, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років згідно з пунктом «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з 01.09.2023.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою від 16.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач 01.09.2023 звернулася до органу ПФУ із заявою, якою просила призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ). ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за наслідками її розгляду прийняло рішення №61 від 08.09.2023, яким відмовило заявниці у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ у зв`язку з тим, що спеціальний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ станом на 11.10.2017 становить 18 років 11 місяців 12 днів (при необхідних не менше 26 років 6 місяців), що є недостатнім для призначення такого виду пенсії. Орган ПФУ не зарахував до спеціального стажу період трудової діяльності з 30.08.1995 по 05.10.2000 на посаді педагога-організатора, що не передбачено постановою КМ України №909 від 04.11.1993. Позивач не погодилася з цим рішенням, вказує, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, з 04.06.2019 є чинними положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ, котрі передбачають, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Позивач вказувала, що відповідно до Переліку №909 в розділі "Освіта" серед іншого включені заклади та посади, зокрема, педагоги-організатори. Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою КМ України від 14.06.2000 №963, до посад педагогічних працівників віднесено: педагог-організатор, культорганізатор. Позивач наполягала, що стаж її роботи на посадах педагогічного працівника, станом на дату звернення із заявою про призначення пенсії склав понад 25 років, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років на підставі

Відповідач позов не визнав, у поданому 06.11.2023 відзиві зазначав, що звернення ОСОБА_1 було направлено для опрацювання в Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яким ухвалено рішення про відмову в призначенні пенсії від 15.09.2023 №61 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи по спеціальності, який дає право на призначення цього виду пенсії.

За результатом розгляду документів, доданих до заяви, страховий стаж позивачки становить 31 рік 7 місяців 7 днів. При цьому до страхового стажу враховано всі періоди роботи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.1992.

Стаж роботи по спеціальності ОСОБА_1 - 18 років 11 місяців 12 днів.

До стажу роботи по спеціальності не враховано період роботи з 30.08.1995 по 05.10.2000, оскільки відповідно до Переліку №909, посада старшої піонервожатої відсутня в переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

До матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 додала рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 у справі № 816/926/16, яким зобов`язано Відділ освіти Полтавської районної державної адміністрації внести запис до трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 щодо перейменування посади старшої піонервожатої Верхолянської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на посаду педагога-організатора, однак слід врахувати, що навіть при умові зарахування цього періоду до пільгового стажу, права на пенсію за вислугу років позивачка не матиме, оскільки станом на 11.10.2017 пільговий стаж повинен бути не менше 26 років 6 місяців (згідно рішення від 08.09.2023 №61 стаж роботи по спеціальності станом на 11.10.2017 лише 18 років 11 місяців 12 днів).

Крім того, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК- 5) відсутнє нарахування заробітної плати та сплата страхових внесків за 2004 рік.

Відповідно до статей 18, 20 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування одним із джерел формування Реєстру застрахованих осіб є відомості, що надходять у складі звітності від платників єдиного внеску.

Водночас, відповідно до вимог Закону №1058, за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, до страхового стажу зараховуються лише ті періоди, протягом яких сплачувалися страхові внески, і в розмірах пропорційно сплаченим внескам.

Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження нарахування та сплати за неї страхових внесків за 2004 рік, Головне управління не може зарахувати цей період до страхового стажу.

10.11.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив. Однак ця заява по суті справи до уваги судом не береться, адже згідно частини третьої статті 263 КАС України, заявами по суті у цій категорії справ є лише позов та відзив.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України.

01.09.2023 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Полтавській області зі заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом "е" частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (з наступними змінами) (далі - Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 було передано на розгляд ГУПФУ в Івано-Франківській області.

Рішенням ГУПФ України в Івано-Франківській області від 08.09.2023 №61 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком за відсутності стажу на дату звернення /а.с. 19/.

У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 31 рік 7 місяців 7 днів. При цьому до страхового стажу враховано всі періоди роботи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.1992.

Стаж роботи по спеціальності ОСОБА_1 - 18 років 11 місяців 12 днів.

До стажу роботи по спеціальності не враховано період роботи з 30.08.1995 по 05.10.2000, оскільки відповідно до Переліку №909, посада старшої піонервожатої відсутня в переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Крім того, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК- 5) відсутнє нарахування заробітної плати та сплата страхових внесків за 2004 рік.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач оскаржила його до суду.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

У преамбулі Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Статтею 2 Закону №1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 7 Закону № 1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Як визначено статтею 83 Закону №1788-XII, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 52 Закону №1788-XII мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII, в редакції до 01.04.2015, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №909 від 04.11.1993, якою затвердив Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі Перелік №909).

Відповідно до розділу 1 "Освіта" Переліку №909, закладами і установами освіти є загальноосвітні навчальні заклади, учителі, логопеди, військові загальноосвітні вчителі-логопеди, навчальні заклади, музичні і вчителі-дефектологи, художні школи щодо посад: учителі, логопеди, військові загальноосвітні вчителі-логопеди, навчальні заклади, музичні і вчителі-дефектологи, художні школи викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

14.06.2000 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №963, якою затвердив Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників (далі Перелік №963). До посад педагогічних працівників згідно з цим Переліком віднесено: вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу I і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.

З 01.04.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, яким також внесені зміні до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Так, статтю 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" викладено в новій редакції, право на пенсію за вислугу років мають:

е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, що набрав чинності 01.01.2016, у статтю 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" внесені зміни, зокрема у пункті "е":

"в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінити словами та цифрами "після досягнення 55 років і";

доповнити абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим такого змісту:

"До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:

які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;

1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року."

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з статтею 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Пунктом 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

03.10.2017 Верховною Радою України було ухвалено Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII, відповідно до якого абзац другий пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058 викладено в такій редакції: "Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії"; цей закон №2148-VIII набрав чинності 11.10.2017.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 3 статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1 статті 20 Закону №1058-ІV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до частини дванадцятої статті 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, у частині десятій статті 20 Закону №1058-ІV, вказано, що якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до положень статті 106 Закону №1058-XV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Висновки щодо правозастосування

Відповідачем відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком з таких підстав:

1) посада старшої піонервожатої відсутня в переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, у зв`язку з чим не зараховано період роботи з 30.08.1995 по 05.10.2000.

2) згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК- 5) відсутнє нарахування заробітної плати та сплата страхових внесків за 2004 рік.

3) пільговий стаж позивача менше 26 років 6 місяців.

Суд визнає помилковими твердження відповідача у рішенні про необхідність набуття пільгового стажу не менше 26 років 6 місяців для призначення пенсії за вислугу років, з огляду на таке.

Конституційний Суд України 04.06.2019 за результатами розгляду справи №1-13/2018(1844/16, 3011/16) прийняв рішення №2-р/2019 та вирішив таке:

- визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII;

- положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-XI пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного випливає, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.

Отже, на день звернення позивачки із заявою 01.09.2023 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У спірному рішенні відповідачем зазначено, що страховий стаж позивача становить 31 рік 7 місяців 7 днів. При цьому до страхового стажу враховано всі періоди роботи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 17.08.1992.

Стаж роботи по спеціальності ОСОБА_1 - 18 років 11 місяців 12 днів.

До стажу роботи по спеціальності не враховано період роботи з 30.08.1995 по 05.10.2000, оскільки відповідно до Переліку №909, посада старшої піонервожатої відсутня в переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

При цьому, відповідач ігнорував додане позивачем до заяви про призначення пенсії рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 у справі №816/926/16, яке набрало законної сили 17.09.2016, і яким, крім іншого, зобов`язано Відділ освіти Полтавської районної державної адміністрації внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 щодо перейменування посади старшої піонервожатої Верхолянської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на посаду педагога-організатора.

Судом досліджено зміст трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та виявлено, що сторінки 8-11 трудової книжки містять запис щодо перейменування з 01.09.1995 року посади старшої піонервожатої Верхолянської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів на посаду педагога-організатора /а.с. 22/.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

З огляду на те, що відповідальність за належне і своєчасне оформлення штатних розкладів та вірне внесення в трудові книжки працівників освіти найменування посад покладається на керівників освітніх закладів, несвоєчасне приведення записів у трудовій книжці працівника у відповідність з діючим положенням не може позбавити особу гарантованого Конституцією права на належне пенсійне забезпечення.

З врахуванням наведеного, відповідачем протиправно не зараховано спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи на посаді педагога-організатора з 30.08.1995 по 05.10.2000.

Щодо незарахування 2004 року до страхового стажу позивача, суд зазначає таке.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу (довідка форми ОК- 5) відсутнє нарахування заробітної плати та сплата страхових внесків за 2004 рік.

Однак, з викладених вище норм закону слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Як свідчать матеріали справи, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач в період часу з 01.01.2004 по 31.12.2004 працювала у Верхолянській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів, що підтверджується копією трудової книжки.

Разом з тим, згідно відомостей позивача з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач фактично позбавлений права на соціальний захист внаслідок невизнання пенсійного стажу за час роботи у Верхолянській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів з 01.01.2004 по 31.12.2004, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Несплата страхувальником за позивача страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи і сум заробітку, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаний висновок також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність спірного рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу та про те, що відповідачем протиправно не зараховано спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 30.08.1995 по 05.10.2000 та з 01.01.2004 по 31.12.2004.

З змісту спірного рішення виявлено, що стаж роботи за спеціальністю зараховано частково - 18 років 11 місяців 12 днів /а.с. 19/.

До спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років підлягають зарахуванню періоди роботи з 30.08.1995 по 05.10.2000 та з 01.01.2004 по 31.12.2004, що складає 6 років 1 місяць 6 днів, та у сукупності зі зарахованим відповідачем стажем 18 років 11 місяців 12 днів складає понад 25 років, і є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

З врахуванням вищенаведеного, ОСОБА_1 має необхідний пільговий стаж (понад 25 років) для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 08.09.2023 №61 є протиправним і підлягає скасуванню.

Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 від 0109.2023 було визначено ГУПФ України в Івано-Франківській області, то саме останнє має завершити процедуру призначення позивачу пенсії.

Як наслідок, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити позивачу пенсію за вислугу років згідно з пунктом "е" частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" починаючи із дня звернення за призначенням пенсії - з 01.09.2023.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Докази понесення інших витрат у справі відсутні.

Відповідно до частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії №61 від 08.09.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом "е" частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.09.2023, зарахувавши до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоди роботи з 30.08.1995 по 05.10.2000 та з 01.01.2004 по 31.12.2004.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков