Справа № 640/36799/21
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

за участі секретаря судового засідання Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 05.11.2021 № 1261 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Голосіївського управління поліції" в наступній частині: « 3. За вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п. 1 ч. 1 cт. 18, п. 9 ч. 1 cт. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 cт. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу III Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, до оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0142259) застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 11.11.2021 № 1721 о/с «Щодо особового складу»;

- поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0142259), оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції з 12.11.2021 (наступний робочий день);

- стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 14 442 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок дві гривні) 00 копійок;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0142259), оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що оскаржувані накази прийнято відповідачем протиправно, оскільки останнім порушено порядок проведення службового розслідування, зокрема, позивачу не була надана можливість брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування. Також, позивач зазначив, що персональний склад дисциплінарної комісії є неналежними уповноваженими особами, адже голова дисциплінарної комісії є зацікавленою особою, а усі члени дисциплінарної комісії не є працівниками органів досудового слідства, що вказує на упередженість та неповноту службового розслідування.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, при цьому посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.01.2024.

12.12.2023, під № 47805 до суду від сторони відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на час звільнення зі служби позивач обіймав посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві.

Із доповідної записки начальника Управління головної інспекції ГУНП у м. Києві Юськевич О. за вих. № 115/125/67/01-2021 від 27.08.2021, окрім іншого, вбачається те, що 14.05.2021 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000342 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 368 КК України.

У зв`язку з наведеними у вказаній доповідній записці обставинами, наказом ГУ НП в м.Києві від 28.08.2021 № 1689, призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію для її проведення.

26.10.2021 дисциплінарною комісією складено висновок службового розслідування, в рамках якого встановлено, що у квітні 2021 року громадянин ОСОБА_2 дізнався про переховування громадянина ОСОБА_3 від органів досудового слідства та перебування останнього в розшуку за Стрийським РУП ГУНП у Львівській області (ОРС категорії "Розшук" №30310599). У подальшому ОСОБА_2 повідомив інформацію про перебування ОСОБА_3 у розшуку старшому дільничному офіцеру поліції сектору превенції відділу поліції (з обслуговування мікрорайонів "Теремки-1" та "Теремки-2") Голосіївськомго УП ГУ НП у м.Києві капітану поліції ОСОБА_4 та оперуповноваженому сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві капітану поліції ОСОБА_5 27.04.2021 ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_7 на вул. Великій Васильківській, 27, у м. Києві та на автомобілі "Volkswagen Passat", номерний знак Федеративної Республіки Німеччина НОМЕР_1 , під керуванням останнього прибули на вул. Терещінківську, у м. Києві , при цьому ОСОБА_8 припаркував транспортний засіб біля будинку № 17 . Під час перебування у салоні вказаного транспортного засобу ОСОБА_9 телефонував ОСОБА_10 , який повідомив про необхідність зустрічі у центральній частині м. Києва. 27.04.2021 о 21.20 ОСОБА_8 домовився про зустріч із ОСОБА_11 та колишнім слідчим відділення № 3 (з розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості) слідчого відділу Голосіївського УП, який на теперішній час займає посаду оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції цього ж управління поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 на вул. Л. Толстого, 1, у м. Києві . Після прибуття за вказаною адресою ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 на автомобілі "Volkswagen Passat" поїхали на вул. Прорізну, у м. Києві , залишивши транспортний засіб біля будинку № 5. Того ж дня о 22.13 ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_14 по вул. Хрещатик, 38, у м. Києві . У цей час ОСОБА_12 очікував ОСОБА_15 і ОСОБА_16 біля адміністративної будівлі Київської міської державної адміністрації, а ОСОБА_8 і ОСОБА_13 рухались позаду останніх. О 22.14 ОСОБА_12 підійшов до ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , відрекомендувався працівником поліції та попросив останнього пред`явити документи, що посвідчують особу. У цей час до ОСОБА_16 ззаду підійшли ОСОБА_8 і ОСОБА_17 , які схопили ОСОБА_18 Пителя за руки. У подальшому вказані працівники поліції повідомили ОСОБА_19 про те, що володіють інформацією з приводу перебування останнього у розшуку. О 22.18 ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_20 і ОСОБА_14 прибули до автомобіля "Volkswagen Passat" на вул. Прорізну, у м. Києві . О 22.30 вказані поліцейські силоміць помістили ОСОБА_16 до салону вказаного транспортного засобу. Тобто, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не вжили заходів щодо доставлення ОСОБА_16 до адміністративної будівлі поліції для інформування ініціатора розшуку, а також обмежили можливість останнього вільно пересуватись, порушивши вимоги п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" та п. 1 розділу ІІІ правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179. Після цього ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 почали вимагати у ОСОБА_16 неправомірну вигоду за невжиття заходів щодо інформування ініціатора розшуку про встановлення місця перебування останнього.

Комісія дійшла висновку, що отримані у ході проведення службового розслідування відомості дають підстави вважати, що ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 недотримались вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилось у неповідомленні ОСОБА_19 про підстави затримання, а також невжитті заходів, направлених на доставлення останнього до підрозділу поліції.

З огляду на викладене, пунктом 5 вказаного висновку вирішено за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, до оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти власності відділу кримінальної поліції Голосіївського управління поліції ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУНП у м. Києві від 05.11.2021 № 1261 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Голосіївського УП», на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу III Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179.

11.11.2021 ГУ НП у м.Києві прийнято наказ № 1721 о/с, яким відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) ч. 1 ст. 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Позивач вважає звільнення зі служби в поліції незаконним, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що під час судового розгляду підтвердився факт наявності з боку позивача порушень п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилось у не вжитті заходів щодо доставлення ОСОБА_16 до адміністративної будівлі поліції для інформування ініціатора розшуку, а також в обмеженні можливості останнього вільно пересуватись, що, свідчить про грубе порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, зокрема службових обов`язків з охорони прав і свобод людини. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування наказів ГУНП у м.Києві, тому позов задоволенню не підлягає. Також, судом першої інстанції акцентовано увагу на тому, що кримінальне провадження, у якому позивач є свідком, здійснюється стосовно одержання службовою особою неправомірної вигоди у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, а також стосовно незаконного позбавлення волі або викрадення людини вчинені з корисливих мотивів, або за попередньою змовою групою осіб, у той же час, до дисциплінарної відповідальності позивача притягнуто за неповідомлення ОСОБА_21 про підстави затримання, а також невжиття заходів, направлених на доставлення останнього до підрозділу поліції, що не залежить від ходу та результатів кримінального провадження. Посилання позивача на процедурні порушення під час проведення службового розслідування та видання оскаржуваних наказів, не знайшли свого підтвердження та не впливають на законність звільнення позивача з посади.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк, судом не було враховано факту допущення відповідачем процедурних порушень, тому, службове розслідування проведено без повного та всебічного з`ясування всіх важливих обставин, що унеможливлює використання висновку для прийняття рішення про дисциплінарну відповідальність позивача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до норм частин 1, 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 05.03.2018 № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно із статтею 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна передбачає дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Частинами другою, третьою статті 1 Дисциплінарного статуту, визначено, що службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень.

Згідно з положеннями частинам 1, 3 статті 11, статті 12, частини першої статті 13 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини першої статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

Частинами першою-третьою статті 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Частинами сьомою, восьмою статті 19 Дисциплінарного статуту, визначено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Так, приписами ч. ч. 2, 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту, передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

При цьому, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

За Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати.

Згідно норм п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Під час розгляду данного спору в суді першої інстанції було досліджено, що підставою для звільнення позивача з посади, визначено порушення ним п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, що виразилось у неповідомленні ОСОБА_19 про підстави затримання, а також невжитті заходів, направлених на доставлення останнього до підрозділу поліції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 23 наведеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення.

У силу норм п. 2 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова, дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки.

Наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, відповідно до п. 1 розділу ІІІ яких поліцейський не має права обмежувати свободу людини, крім як на підставах та в порядку, визначених законом.

Матеріали справи свідчать, що досудове розслідування № 0000342 від 14.05.2021, у якому ОСОБА_1 має статус свідка, проводиться за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 та ч. 2 ст. 146 КК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 368 КК України, прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища - карається штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або позбавленням волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Діяння, передбачене частиною першою або другою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі або вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, або за попередньою змовою групою осіб, або повторно, або поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 146 КК України, незаконне позбавлення волі або викрадення людини - караються обмеженням волі на строк до трьох років або позбавленням волі на той самий строк.

Ті самі діяння, вчинені щодо малолітнього або з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб або за попередньою змовою групою осіб, або способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або таке, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань, або із застосуванням зброї, або здійснюване протягом тривалого часу, - караються обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Колегія суддів, у контексті доводів апелянта акцентує увагу на тому, що суд першої інстанції цілком правильно виокремив та виснував, що кримінальне провадження, у якому позивач є свідком, здійснюється стосовно одержання службовою особою неправомірної вигоди, а також стосовно незаконного позбавлення волі або викрадення людини, у той же час, до дисциплінарної відповідальності позивача притягнуто за неповідомлення ОСОБА_21 про підстави затримання, а також невжиття заходів, направлених на доставлення останнього до підрозділу поліції, що є різними процесами, які не залежать від результатів один одного.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, в тому числі звільнення зі служби в поліції.

Службовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , не вжили заходів щодо доставления ОСОБА_16 до адміністративної будівлі поліції для інформування ініціатора розшуку, а також обмежили можливість останнього вільно пересуватись, порушивши вимоги п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону.

Опитаний у рамках службового розслідування ОСОБА_1 , відмовився від надання пояснень на підставі ст. 63 Конституції України, про що власноручно зазначив на бланку пояснень (копія пояснень від 25.10.2021 міститься у матеріалах справи). Позивачем власноручно написано вищенаведене на бланку пояснень, що міститься у матеріалах справи. Наведене свідчить про безпідставність тверджень позовної заяви та апеляційної скарги про необізнаність позивача про проведення відносно нього службового розслідування та позбавлення останнього можливості брати в ньому участь, у тому числі надавати пояснення, долучати документи, висловлювати зауваження тощо. Тож, на переконання колегії суддів, наведені твердження апелянта не відповідають дійсності, оскільки у матеріалах службового розслідування, містяться письмові пояснення позивача в рамках службового розслідування.

Відтак, позивач був обізнаним щодо проведення у Головному управлінні службового розслідування відносно нього та не був позбавлений можливості робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування та користуватися правовою допомогою адвоката під час проведення службового розслідування тощо.

Одночасно у позовній заяві та апеляційній скарзі вказано на те, що позивача не було ознайомлено ні з висновком службового розслідування, ні з матеріалами службового розслідування, що на думку позивача, є порушенням порядку проведення службового розслідування та прав останнього, проте під час та після службового розслідування будь-яких письмових документів від ОСОБА_1 про долучення до матеріалів нових документів, ознайомлення із затвердженим висновком і матеріалами службового розслідування не надходило.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до характеристики позивача, наданої керівництвом Голосіївського УП у поданні про звільнення (копія подання міститься у матеріалах справи на стр. 45 копії особової справи), встановлено, що за період служби в Національній поліції України ОСОБА_13 зарекомендував себе посередньо. Нормативні документи, які регламентують діяльність НПУ та роботу в займаній посаді знає, але не завжди вміло їх застосовує у службовій діяльності, що впливає на кінцевий результат роботи. Роботу виконує поверхнево, потребує постійного контролю з боку керівництва. Вимоги службових обов`язків розуміє, але виконує не в повній мірі. За характером товариський, але авторитетом у колективі не користується.

У даному випадку, позивачем було вчинено діяння, несумісне зі службою в поліції, оскільки позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього, як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Відтак, застосування такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади узгоджується з приписами частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту.

Законодавством чітко розмежовано випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності в якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Дана справа фактично не є справою про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої провадиться кримінальне провадження, а є справою про оскарження цією особою рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до іншого виду юридичної відповідальності - дисциплінарної.

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, включаючи процес прийняття оскаржуваного наказу.

Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG», (1975), сприйняття верховенства права, як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Також, слід врахувати й те, що Шостим апеляційним адміністративним судом уже встановлювалися обставини у межах спірних правовідносин, що мають значення для правильного вирішення справи, та надано оцінку порядку проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП у місті Києві від 28.08.2021 № 1689, у тому числі і відносно ОСОБА_1 , та підтверджено його правомірність, зокрема, постановами від 10.08.2023 у справі № 640/36543/21 за позовом ОСОБА_5 та від 08.09.2023 у справі № 640/35592/21 за позовом ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позовів останніх.

Колегія суддів вважає, що посилання позивача на процедурні дорушення під час проведення службового розслідування та оформленні його результатів, є необґрунтованими та не могли вплинути на суть прийнятого рішення.

Що стосується доводів позивача про те, що персональний склад дисциплінарної комісії є неналежними уповноваженими особами, оскільки голова дисциплінарної комісії є зацікавленою особою, а усі члени дисциплінарної комісії не є працівниками органів досудового слідства, що вказує на упередженість та неповноту службового розслідування, слід наголосити, що такі доводи не підтверджуються доказами, а наказ ГУ НП в м.Києві від 28.08.2021 № 1689, яким призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію для її проведення, не є предметом данного спору.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт наявності з боку позивача порушень п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", п. 2, ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1 розділу ІІІ Правил етичної поведінки поліцейських, що виразилось у не вжитті заходів щодо доставлення ОСОБА_16 до адміністративної будівлі поліції для інформування ініціатора розшуку, а також в обмеженні можливості останнього вільно пересуватись, що, свідчить про грубого порушення службової дисципліни, невиконання посадових (функціональних) обов`язків, зокрема службових обов`язків з охорони прав і свобод людини.

Тож, правильним, повним та обґрунтованим є висновок службового розслідування, який сформований у межах компетенції. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами, тому спірні накази є правомірними та обґрунтованими, а застосоване до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, є співмірним до вчиненого проступку. За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання протиправними та скасування оскаржуваних у частині наказів ГУНП у м.Києві.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, натомість, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко

Повний текст постанови складено 26.01.2024.