Справа № 280/321/24
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

29 січня 2024 року Справа № 280/321/24 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Батрак І.В., перевіривши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Матросова, буд.29, )

до Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, )

про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі ГУНП в Запорізькій області, відповідач 1), до Національної поліції України (далі НП України, відповідач 2) про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 15.01.2024 позовну заяву залишено без руху на підставі ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та позивачу наданий строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання позивачем суду: пояснень разом з підтверджуючими документами в обґрунтування дотримання ним процесуального строку звернення до суду, або ж заяви про поновлення пропущеного строку із доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивачем через систему «Електронний суд» 24.01.2024 надано заяву про усунення недоліків, в якій з урахування уточнення позовних вимог просить суд:

визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду позивачем та у зв`язку із цим поновити такий строк;

визнати протиправним та скасувати наказ начальника відповідача 1 від 24.03.2023 №494 «Про застосування дисциплінарних стягнень», яким до оперуповноваженого ВКП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 1 від 11.04.2023 № 167 о/с «По особовому складу», яким оперуповноваженого ВКП Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення;

визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого підрозділу з моніторингу якості проведення службових розслідувань центрального органу управління поліції (НП України) щодо не скасування або не пом`якшення застосованого до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно з наказом відповідача 1 від 24.03.2023 №494 «Про застосування дисциплінарних стягнень»;

визнати протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо невидачі позивачу його трудової книжки у день звільнення;

поновити позивача на посаді оперуповноваженого ВКП Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області з 11.04.2023;

стягнути з відповідача 1 на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.04.2023 до поновлення на роботі.

Щодо поновлення пропущеного звернення до адміністративного суду зазначає, що в листопаді 2023 року позивачем було отримано в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська постанови по справам про адміністративні правопорушення №932/2818/23 та №932/2819/23. Пояснює, що у зв`язку із отриманням вказаних постанов 16.11.2023 позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою про скасування або пом`якшення накладеного дисциплінарного стягнення. Так, листом від 08.12.2023 №СЕД-13314-2023 Департаментом головної інспекції та дотримання прав людини НП України рекомендовано оскаржити вказані накази до адміністративного суду. Зауважує, що вказаного листа було направлено засобами поштового зв`язку простим поштовим відправленням та отримано 20.12.2023, при цьому, вищевказану заяву від 16.11.2023 було подано в порядку абз. 2 п. 4 розділу VIII Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, за яким за результатами вивчення висновків службових розслідувань та наказів про застосування до поліцейських дисциплінарних стягнень уповноваженим підрозділом з моніторингу якості проведення службових розслідувань центрального органу управління поліції за наявності відповідних підстав готуються пропозиції керівникові НП України щодо скасування або пом`якшення накладеного дисциплінарного стягнення чи застосування суворішого дисциплінарного стягнення. Таким чином, на думку позивача, пройшовши процедури адміністративного оскарження останній звертається до адміністративного суду в межах місячного строку із дня отримання відповіді на заяву про скасування дисциплінарного стягнення. Вказує, що Верховний Суд в своїй постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.05.2021 у справі № 1.380.2019.006107, від 22.07.2021 у справі № 340/141/21, від 16.09.2021 у справі № 240/10995/20 та від 12.09.2022 у справі №120/16601/21-а. Також стверджує, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку із збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також, про необхідність уникнення надмірного (зайвого) формалізму у питаннях представництва адвокатом у судах неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду (постанови від 05.12.2018 у справі № П/9901/736/18, від 18.12.2019 у справі № 9901/519/19, від 20.05.2020 у справі № 9901/44/19).

Дослідивши матеріали позовної заяви, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами справи підтверджується, що спірні правовідносини полягають, зокрема у правомірності звільнення позивача з публічної служби.

Частиною 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що в ході службового розслідування ОСОБА_2 надавав пояснення стосовно обставин складення поліцейськими УПП в Дніпропетровській області ДПП НП України протоколів про адміністративне правопорушення за ознаками ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП стосовно нього, що, на думку суду, свідчить про обзнаність позивача щодо проведення службового розслідування, за результатами якого винесені спірні накази.

Нормами КАС України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Висновки Верховного суду з приводу застосування ст.ст.118, 121-123 КАС України викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023 по справі №990/154/22, у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 по справі №826/3318/17, у постанові Верховного Суду від 28.03.2023 по справі №826/3318/17, постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №640/25046/19, постанови Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №320/7204/21, постанові Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №520/3047/2020, постанові Верховного Суду від 19.12.2022 у справі №420/13281/20, постанові Верховного Суду від 10.01.2023 у справі №640/3489/21.

Так, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023 у справі №990/154/22: 1) порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

До кола поважних причин пропуску процесуального строку можуть бути віднесені реально існуючі обставини фактичної дійсності, які не залежать від внутрішньої волі заінтересованої особи, мали місце протягом перебігу пропущеного строку і створюють істотні та об`єктивно непереборні чи нездоланні перешкоди або труднощі у виконанні конкретної процесуальної дії у межах встановленого законом проміжку часу, у тому числі і дії з подання позову (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №640/25046/19, постанова Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №320/7204/21).

Докази існування цих обставин, відповідно до ч. 1 ст.77, ч. 2 ст. 79, ч. 1 ст. 123, ч.2 ст. 123, ч. 4 ст. 161, ч. 6 ст. 161 КАС України, повинні бути подані до суду разом із позовом, бо на етапі відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022 у справі №420/13281/20, де вказано, зокрема, що суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою.

Позивачем не надано суду доказів, які можуть свідчити про необізнаність позивача про його звільнення до 08.12.2023. Водночас, адвокатський запит представника позивача від 14.11.2023 на адресу ГУНП в Запорізькій області підтверджує, що про своє звільнення ОСОБА_1 було достеменно відомо.

Позивач помилково ототожнює подання заяви до Уповноваженого підрозділу з моніторингу якості проведення службових розслідувань центрального органу управління поліції (НП України) щодо скасування або пом`якшення застосованого до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції з досудовим врегулюванням спору, передбаченим ч. 4 ст. 122 КАС України, оскільки повноваженнями на визнання протиправними та скасування спірних наказів про застосування дисциплінарного стягнення та про звільнення наділений тільки суд. Тобто, у даному випадку не йдеться про передбачену законом можливість досудового порядку вирішення спору.

Більш того, за правилами ст. 31 Дисциплінарного статуту НП України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, поліцейський має право подати рапорт про перегляд застосованого до нього дисциплінарного стягнення або його скасування протягом трьох днів з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку. Подання поліцейським рапорту про перегляд або скасування такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється протягом п`яти днів, але не пізніше видання наказу по особовому складу про виконання такого стягнення.

Суд зазначає, що посилання на сам факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути безумовно вважатись поважною причиною для поновлення строків звернення до суду, що узгоджується з практикою Верховного Суду в постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.

Крім цього, суд звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №990/115/22, в якій зазначено, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Враховуючи те, що кінець перебігу процесуального строку на звернення до суду з позовом у цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку позивачем за умови надання останнім до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду з позовом, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

Однак, належних доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, починаючи з 24.04.2023, позивач суду не надав.

Отже, вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є тими об`єктивно непереборними обставинами, які перешкоджали йому звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Слід зауважити, що законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Тобто, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Суддя вважає за необхідне наголосити, що при наявності об`єктивної неможливості вчасного звернення до суду із відповідним позовом, саме на позивача покладається процесуальний обов`язок навести переконливі доводи щодо існування певних обставин, які слугували перешкодою для вчасного звернення до суду із наданням належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів.

Проте, всупереч вимогам ухвали суду від 15.01.2024, позивачем не надано належних доказів, що підтверджують поважність пропуску строку для звернення до суду.

За відсутності у матеріалах позову належних доказів, що свідчили б про наявність об`єктивних, непереборних обставин неможливості своєчасного звернення до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що строк звернення з цим позовом позивачем пропущений без наявності на те поважних причин.

Отже, у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст. 123 КАС України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з позовом в частині вимог про скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення та про звільнення, а також про поновлення на посаді з 11.04.2023, а доводи, наведені позивачем у заяві не є поважними. Інших причин неможливості своєчасного звернення до суду із позовом у заяві не наведено, тому позовну заяву в цій частині слід повернути позивачеві на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Стосовно іншої частини позовних вимог, суд виходить з такого.

Представник позивача акцентує увагу на тому, що у даній справі додатково заявлені вимоги до відповідача 2 щодо його бездіяльності з неперегляду результатів службового розслідування у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 було виправдано у справі про адміністративне правопорушення. Щодо підтвердження обставин справи по цим вимогам надаємо докази отримання ОСОБА_1 постанов у справах про адміністративні правопорушення. Більш того, у даній справі також заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які ґрунтуються на двох самостійних підставах, тобто як незаконне звільнення, так і затримка видачі трудової книжки при звільненні є самостійними підставами по цим позовним вимогам. Тобто, у даній справі заявлені й інші позовні вимоги. Зокрема по вимогам щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки при звільненні трудова книжка до цього часу не повернута, а отже бездіяльність відповідача є триваючою, а отже строк звернення до суду не пропущено.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КАС України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Зі змісту позову слідує, що позивачем об`єднано вимоги, які не пов`язані між собою поданими доказами, заявлені вимоги про визнання протиправною бездіяльність Уповноваженого підрозділу з моніторингу якості проведення службових розслідувань центрального органу управління поліції (НП України) щодо не скасування або не пом`якшення застосованого до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції згідно з наказом відповідача 1 від 24.03.2023 №494 «Про застосування дисциплінарних стягнень»; а також визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Запорізькій області щодо невидачі позивачу його трудової книжки у день звільнення та стягнення з ГУНП в Запорізькій області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.04.2023 до поновлення на роботі не є основною або похідною відносно попередньої, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що сумісний розгляд об`єднаних позовних вимог значно ускладнить та сприятиме затягуванню учасниками справи вирішення спору по суті.

Суд звертає увагу позивача, що заявлені позовні вимоги також не пов`язані підставою виникнення зважаючи на їх різне правове регулювання, що відповідно до ч. 1 ст.171 КАС України виключає можливість об`єднання таких вимог в одній позовній заяві, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що спільний розгляд позовних вимог суттєво ускладнить та сповільнить вирішення спору по суті, з огляду на що, позовна заява, відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, підлягає поверненню.

Згідно із ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Керуючись п. 9 ч. 4 ст. 169, ст.ст. 241, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, до Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В.Батрак