Справа № 200/7573/23
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року Справа№200/7573/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Донецькій області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльності, що полягає у невизнанні недоїмки, що виникла у платника єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» за період з 20.10.2014 року по 19.01.2018 року в сумі 7823,57 гривень, як безнадійного податкового боргу та відмові його списати;

- зобов`язання визнати недоїмку, що виникла у платника єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» за період з 20.10.2014 по 19.01.2018 року в сумі 7823,57 гривень, як безнадійний податковий борг та списати його.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що здійснював підприємницьку діяльність як ФОП у місті Донецьку, допоки 23.11.2017 року не внесено запис до ЄДР про припинення підприємницької діяльності. Позивач значиться на обліку відповідача як платник ЄСВ.

Зазначає, що має в інтегрованій картці самостійно нарахований борг з ЄСВ в сумі 7823,57 гривень за 2014-2018 роки, який мав бути визнаний відповідачем безнадійним та списаний, оскільки позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Вважає, що на нього розповсюджується дія пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску до закінчення проведення антитерористичної операції.

13.09.2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про списання безнадійного податкового боргу з ЄСВ на підставі пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який втратив чинність, однак отримав відмову.

Листом від 16.10.2023 року управління роз`яснило позивачу, що в дійсний час норми закону, на який він посилається не діють, зокрема, стаття 101 Податкового кодексу України та наказ Мінфіну № 220 від 28.07.2022 року не передбачають відповідних підстав списання.

Вважає таку бездіяльність відповідача щодо не списання безнадійного боргу з ЄСВ протиправною.

З зазначених причин просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Прийнято розгляд справи проводити в строки встановлені ст. 258 КАС України.

Представником відповідача 11.01.2024 року надано письмовий відзив. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що згідно з даними інформаційно- комунікаційної системи органів ДПС України (далі ІКС ДПС) ОСОБА_1 перебуває на обліку Східної ДПІ (Ворошиловський район м. Донецька) ГУ ДПС з 24.04.2003 року, за рішенням зазначеного платника податків 23.11.2017 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності, у зв`язку з чим, станом на поточну дату останній перебуває на обліку у стані 11 - припинено, але не знято з обліку (картки особових рахунків (КОР) не пусті). ОСОБА_1 перебував на податковому обліку як платник єдиного податку 2-ї групи з 23.04.2003 по 23.11.2017 (дата анулювання свідоцтва платника єдиного податку та кінця застосування ставки і групи у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності) та є платником єдиного внеску з 24.04.2003, у реєстрі застрахованих осіб внесено позначку, що платник є пенсіонером за віком з 10.07.2012 року.

Наразі за даними ІКС, ОСОБА_1 має заборгованість з єдиного внеску по коду платежу 71040000 (Єдиний внесок для фізичних осіб підприємців, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність) в розмірі 7823,57 грн., яка виникла згідно добровільно наданих платником звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік від 05.02.2016 № на загальну суму 5293,88 грн. (з урахуванням переплати у розмірі 1267,95 грн., яка обліковувалась за ОСОБА_1 на 31.01.2016 року) та за 2016 рік від 18.01.2017 № на суму 3797,64 грн., які занесені до Реєстру застрахованих осіб.

З огляду заяви ОСОБА_1 від 13.09.2023 без номера (вхідний реєстраційний індекс ГУ ДПС у Донецькій області від 19.09.2023 №8618/6) про списання недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та змісту його позовної заяви позивач вбачає недоїмку з єдиного внеску, що є предметом списання, безнадійною та вважає, що вона підлягає списанню на підставі пункту 9-4 Закону № 2464 (у редакції, що діяла до 13.02.2020) та підпунктів 3, 4 пункту 2.1 розділу ІІ наказу Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 577 «Про затвердження Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків» (далі Порядок №577) як податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу (п. п. 3 п. 2.1 р. ІІ Порядку №577) та податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) (п. п. 4 п. 2.1 р. ІІ Порядку №577).

Зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 440-ІХ від 14 січня 2020 року, який набрав чинності 13 лютого 2020 року, пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464 виключено та станом на дату розгляду заяви ОСОБА_1 від 13.09.2023 б/н останній втратив чинність.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинив підприємницьку діяльність за власним рішенням 23.11.2017 року, про що наявний запис у безкоштовному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Позивач на день звернення до суду не має статусу фізичної особи-підприємця, проте перебуває на податковому обліку Східної ДПІ (Ворошиловський район м. Донецька) ГУ ДПС, починаючи з 24.04.2003 року.

Позивач має борг в ІКС з єдиного внеску в розмірі 7823,57 грн., що виник згідно самостійно наданих платником звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік від 05.02.2016 № на загальну суму 5293,88 грн. (з урахуванням переплати у розмірі 1267,95 грн., яка обліковувалась за ОСОБА_1 на 31.01.2016 року) та за 2016 рік від 18.01.2017 № на суму 3797,64 грн., які занесені до Реєстру застрахованих осіб.

Дана обставина не спростовується сторонами та підтверджується ІКС позивача.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідач у даній справі є суб`єктом владних повноважень, який відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» здійснює адміністрування зазначеного внеску з жовтня 2013 року.

Отже, безпосередньо, правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) із змінами і доповненнями.

Згідно з п.1 та п.12 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Законом України №1669-VII від 02.09.2014р. «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014р., у Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (у наступному 9-4) такого змісту:

« 9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Донецьк де значиться на податковому обліку позивач.

Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Донецьк де значиться на податковому обліку позивач.

Тобто, у період невиконання обов`язків платника єдиного соціального внеску позивач знаходився на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.

При цьому, суд зауважує, що пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2464 з 13 лютого 2020 року втратив чинність.

Крім того, Законом України від 13.05.2020р. № 591-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесені зміни до Закону України № 2464 в частині тимчасового звільнення від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску осіб, зазначених у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня та з 1 по 31 травня 2020 року за себе. Тобто, після втрати чинності пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2464 з 13 лютого 2020 року, законодавець врегулював таким чином пільги зі сплати ЄСВ у 2020 році.

Доказів звернення позивача до податкового органу з заявами щодо врегулювання питання з наявного в ІКС боргу з єдиного внеску у 2016 - 2020 роках сторонами до матеріалів справи не надано. Позивач звернувся до відповідача лише 13.09.2023 року.

Відповідно до приписів частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до Розділу ІІ Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28 липня 2022 року № 220, розробленого відповідно до статті 101 глави 9 розділу II Податкового кодексу України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі штрафні санкції, пеня, нараховані на такий податковий борг.

Безнадійним податковим боргом є:

1) податковий борг платника податків, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута,- станом на дату набрання законної сили ухвалою суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу (у разі банкрутства боржника - юридичної особи) або ухвалою суду про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність (у разі банкрутства боржника - фізичної особи);

2) податковий борг фізичної особи, яка визнана в судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом,- станом на дату набрання законної сили відповідним рішенням суду;

3) податковий борг померлої фізичної особи у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом,- станом на дату підписання акта опису спадкового майна за умови отримання інформації про підписання такого акта відповідно до чинного законодавства;

4) податковий борг фізичної особи, яка понад 720 днів перебуває у розшуку,- станом на дату отримання інформації на запит органу ДПС за даними відповідних органів;

5) податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 глави 9 розділу II Кодексу,- станом на дату прийняття рішення керівником (його заступником або уповноваженою особою) територіального органу ДПС;

6) податковий борг платника податків, що виник внаслідок форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили),- станом на дату, що настає за граничним строком сплати грошових зобов`язань за період, на який припадає дата, зазначена в документі, що засвідчує факт форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Такий факт форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підтверджується сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат), виданим Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами;

7) податковий борг платника податків, щодо якого до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про його припинення на підставі рішення суду,- станом на дату припинення державної реєстрації платника податків, зазначену у відповідному повідомленні державного реєстратора;

8) податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури,- станом на дату прийняття відповідного рішення.

Визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню, здійснюється територіальними органами ДПС на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу для кожного з випадків, визначених пунктом 2 цього розділу.

Водночас, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки із сплати єдиного внеску, штрафів та нарахованої пені не застосовується (ч. 16 ст. 25 Закону №2464).

Як зазначено вище, самостійно нарахована сума зобов`язань з єдиного внеску за 2015-2016 роки позивачем не сплачувалась, що унеможливлює зобов`язання відповідача виключити з ІКС недоїмку за спірний період на підставі норми права, яка втратила чинність з 13 лютого 2020 року.

Крім того, позивачем не зазначено та надано до матеріалів справи доказів звільнення його від сплати єдиного внеску на підставі частини 4 статті 4 Закону України № 2464.

Таким чином, відповідачем в ІКС відображено виключно суми єдиного внеску, задекларовані до сплати з боку позивача як платника ЄСВ.

Окремо слід зазначити, що Закон України №1669-VII від 02.09.2014 року, який надавав пільгу платникам єдиного внеску на період з 14 квітня 2014 року до 13 лютого 2020 року та на який, як на підставу свого позову посилається позивач, не є спеціальним законом з оподаткування.

Відтак, Закон № 2464 і в минулій, і в діючий редакції, не скасовує обов`язків платника єдиного внеску, а лише надає можливість на період АТО чи воєнного стану не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

З огляду на вищезазначене, ГУ ДПС у Донецькій області не мало законних підстав для списання недоїмки з єдиного внеску за заявою позивача від 13.09.2023 року на підставі пункту 9-4 розділу VIIІ «Прикінцеві та перехідні положення» (у редакції, що діяла до 13.02.2020 року) та Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог.

Питання судових витрат не вирішується у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

На підставі положень Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Доненька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59, код ЄДРПОУ ВП 44070187) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 29 січня 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова