Справа № 240/30866/23
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Житомир справа № 240/30866/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, викладену в листі №0600-0204-8/114326 від 25.10.2023 щодо незарахування періодів роботи з 04.08.1982 по 06.08.1983 та з 03.09.1985 по 28.03.2000 до страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком - протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком, періоди роботи в колгоспі "росія" з 04.08.1982 по 06.08.1983 та з 03.09.1985 по 28.03.2000 та призначити пенсію за віком, починаючи з 22.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", втім рішенням відповідача у призначенні такої пенсії було відмовлено, з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

06.12.2023 через відділ документального забезпечення суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності в колгоспі "росія" згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 18.08.1982, оскільки в розділах про трудову діяльність в громадському господарстві не зазначено документ на підставі якого внесені записи його дата та номер та підписи голови колгоспу і головного бухгалтера, а тому не дає права на призначення пенсії за віком.

Також, 06.12.2023 представником Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подано клопотання про залучення до участі у справі, як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, оскільки рішення щодо призначення пенсії приймалось Головним управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Ухвалою суду від 08.12.2023 продовжено строк розгляду справи, застосовуючи ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та залучив до участі у справі №240/30866/23 в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

У встановлені судом строки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відзив на адміністративний позов не надано.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч.5ст.250 КАС України.

Згідно з ч.5ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивачки про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та 17.10.2023 прийнято рішення №61 про відмову у призначенні пенсії.

В зазначеному рішенні вказано, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі "росія" з 04.08.1982 по 06.08.1983 та з 03.09.1985 по 28.03.2000 згідно з трудовою книжкою від 18.08.1982 НОМЕР_1 , оскільки в розділах про трудову діяльність в громадському господарстві не зазначено документ, на підставі якого внесені записи, його дата і номер або підписи голови колгоспу і головного бухгалтера. Додатково зазначено, що для зарахування до страхового стажу періодів роботи в колгоспі "росія" з 04.08.1982 по 06.08.1983 та з 03.09.1985 по 28.03.2000 необхідно надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум трудової участі та фактичну тривалість роботи (відпрацьовані трудодні), видану на підставі первинних документів за час виконання роботи, а також довідку про реорганізацію колгоспу в КСП.

Листом від 25.10.2023 за №0600-0204-8/114326 ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило позивачку про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. л

Не погоджуючись з такими рішеннями позивачка звернулася до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які мають пільгових характер роботи, визначаються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XIІ (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

За приписами статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до вимог статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2023 року до 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1 (далі Порядок № 22-1).

Так, пунктом 1.1 Порядку № 22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно оскаржуваного рішення пенсійного органу, підтверджений стаж роботи позивачки становить 27 років 05 місяці 12 днів. Водночас до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі "росія" з 04.08.1982 по 06.08.1983 та з 03.09.1985 по 28.03.2000 згідно з трудовою книжкою від 18.08.1982 НОМЕР_1 , оскільки в розділах про трудову діяльність в громадському господарстві не зазначено документ, на підставі якого внесені записи, його дата і номер або підписи голови колгоспу і головного бухгалтера.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пунктів 1, 2, 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 02.04.1975 №310 «Про трудові книжки колгоспників» (в редакції від 15.08.1990), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх у члени колгоспу. Всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року обчислюється за фактичною тривалістю роботи тільки тоді, коли член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві без поважних причин.

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, такі записи, про роботу в якості членів колгоспу - у тому разі, коли чинним законодавством передбачене зарахування цієї роботи в загальний трудовий стаж працівників. Передбачені цим пунктом записи вносяться до трудової книжки до занесення відомостей про роботу на даному підприємстві (п.2.17).

Таким чином, до стажу роботи зараховується робота, у тому числі, на підставі членства в колгоспах. При цьому, записи про роботу як членів колгоспу заноситься до трудової книжки до занесення відомостей про роботу у колгоспі.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується відповідачами, що позивачка при зверненні за призначенням пенсії надала, в тому числі трудову книжку колгоспника НОМЕР_2 від 18.08.1982, яка містить наступні відомості:

- 04.08.1982 прийнята в члени колгоспу "росія" (ріш. правління від 04.08.1982 №23);

- 06.08.1983 вибула із членів колгоспу "росія" (ріш. правління від 03.07.1983 №13);

- 03.09.1985 прийнята в члени колгоспу "росія" (ріш.правління від 03.09.1985 №13);

- 28.03.2000 виключена із членів колгоспу "росія" (пр. правління№3 від 28.03.2000).

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії зазначеної вище трудової книжки, судом встановлено, що відомості про такі періоди роботи внесені з дотриманням вимог Інструкції, зокрема, відомості про прийняття та звільнення з роботи зроблені акуратно, кульковою ручкою, завірені підписом уповноваженої особи та печаткою юридичної особи, з посиланням на відповідні накази. З таких можна точно встановити місце, посаду та період роботи позивача, а також номер та дату розпорядчого документа, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

При цьому суд зазначає, що обов`язок щодо повноти та правильності внесення до трудової книжки даних покладено на роботодавця, тобто на підприємство, де працював позивач.

Отже працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів уповноваженою особою і, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини уповноваженого органу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в Постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З аналізу наведених норм суд вважає, що оскільки відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відсутність документу, на підставі якого внесені записи, його дата і номер або підписи голови колгоспу і головного бухгалтера, не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача. При цьому суд вважає такий недолік виключно формальним, що ніяким чином не впливає на можливість встановлення трудового стажу ОСОБА_1 .

Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.

Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що відомості трудової книжки НОМЕР_2 від 18.08.1982 року є належним доказом підтвердження трудової діяльності ОСОБА_1 .

Також, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в оскаржуваному рішення зазначено, що для зарахування до страхового стажу періодів роботи в колгоспі "росія" з 04.08.1982 по 06.08.1983 та з 03.09.1983 по 28.03.2000 необхідно надати уточнюючу довідку про встановлений мінімум трудової участі та фактичну тривалість роботи (відпрацьовані трудодні), видану на підставі первинних документів за час виконання роботи, а також довідку про реорганізацію колгоспу в КСП.

Не підтвердження позивачем спірного періоду роботи в колгоспі "росія" з 04.08.1982 по 06.08.1983 та з 03.09.1983 по 28.03.2000 довідкою із зазначенням кількості встановлених і відпрацьованих трудоднів за підписами відповідальних осіб та з відповідними наказами, виданої на підставі первинних документів та не надання довідки про реорганізацію господарства, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, оскільки трудова діяльність позивача в спірний період як члена колгоспу підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача в колгоспі, тому суд вважає, що їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи.

Суд звертає увагу, що відповідно до записів на сторінках 20-23 у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 від 18.08.1982, наявні відомості про встановлений колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві та відомості про виконання позивачем річного мінімуму, із зазначенням сум заробітної плати в період роботи з 1982 року по 2001 рік, зокрема: в 1982 році 93 днів (при мінімумі 90 днів), в 1983 році 103 днів (при мінімумі 90 днів), в 1985 році 95 днів (при мінімумі 90 днів), в 1986 році 58 днів (при мінімумі 50 днів), відпустка по догляду за дитиною з 12.03.1986 по 24.04.1987, в 1987 році 165 днів (при мінімумі 160 днів), в 1988 році 286 днів (при мінімумі 250), в 1989 році 283 днів (при мінімумі 250 днів), в 1990 році 288 днів (при мінімумі 250 днів), в 1991 році 67 днів (при мінімумі 56 днів), відпустка по догляду за дитиною з травня 1991 року по липень 1993 року, в 1993 154 днів (при мінімумі 150 днів), в 1994 році 312 днів (при мінімумі 250 днів), в 1995 році 280 днів (при мінімумі 250 днів), в 1996 році 251 днів (при мінімумі 227 днів), в 1997 році 289 днів (при мінімумі 180 днів), в 1998 році 335 днів (при мінімумі 180 днів), в 1999 році 325 днів (при мінімумі 180 днів), в 2000 році 90 днів (при мінімумі 26 днів).

Зазначений аналіз записів трудової книжки чітко підтверджує вироблені позивачем мінімуми трудової участі в громадському господарстві.

З огляду на зазначене, відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. Прийняття на підтвердження стажу роботи інших письмових документів застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи в колгоспі "росія" з 04.08.1982 по 06.08.1983 та з 03.09.1983 по 28.03.2000 до страхового стажу позивача.

Зважаючи на вказані обставини, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", викладену в рішенні №61 17.10.2023.

З метою належного захисту порушеного права позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 22.09.2023.

Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно дост.139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10003. РНОКПП/), про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельніцькій області №61 17.10.2023 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 22.09.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

29 січня 2024 р.