Справа № 400/11039/23
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони в Херсонській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області () яка полягає у не нарахуванні та невиплаті додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168 у розмірі 30 000 грн. щомісячно ОСОБА_1 ; зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Херсонській області () нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168, у розмірі 30 000 грн. щомісячно ОСОБА_1 , а також нараховувати та виплачувати її у майбутньому під час дії воєнного стану; стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області () на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 37094,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Територіальне управління служби судової охорони у Херсонській області з 24 лютого 2022 року протиправно не виплачує йому як співробітнику Територіального управління щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн., передбачену Постановою Кабінету Міністрів України № 168. На переконання позивача, бездіяльність Територіального управління щодо виплати йому вказаної винагороди порушує принцип дії нормативно-правового акта, а саме Постанови Кабінету Міністрів України № 168, в часі та взяті на себе державою зобов`язання, які не можуть ставитися в залежність від наявності бюджетних асигнувань.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 року адміністративну справу № 400/11039/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони в Херсонській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - передано на розгляд Одеському окружному адміністративному суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2023 року, адміністративну справу №400/11039/23 передано на розгляд судді Харченко Ю.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 400/11039/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони в Херсонській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач Територіальне управління служби судової охорони в Херсонській області належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року строк для подання відзиву на позовну заяву, проте станом на дату та час ухвалення рішення у справі, відзиву, доказів по справі чи будь-яких інших клопотань від відповідача до суду не надходило.

Разом з цим, судом опубліковано оголошення на сайті Одеського окружного адміністративного суду про призначення судового засідання у справі №400/11039/23, а отже, судом вжито усі передбачені КАС України заходи для інформування відповідача щодо знаходження у провадженні Одеського окружного адміністративного суду даної справи.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як з`ясовано судом, та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив з 09.06.2020 року службу в Територіальному управлінні служби судової охорони в Херсонській області

Згідно з довідкою про нарахування та виплату грошового забезпечення, виданою Територіальним управлінням Служби судової охорони у Одеській області, сума доходу ОСОБА_1 за період із лютого по червень 2022 року, включно - склала 42 958,27 грн., з них: за лютий 2022 року - 12247,81 грн., за березень 2022 року - 12238,36 грн., за квітень 2022 року - 12364,90 грн., за травень 2022 року - 6107,20 грн., за червень 2022 року 0 грн.

Листом від 15 липня 2022 року Територіальне управління служби судової охорони в Херсонській області, на звернення ОСОБА_1 , повідомило, що територіальним управлінням накази щодо виплати співробітникам додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 не видавались, та, відповідно, нарахування і виплати за період з 24 лютого 2022 року по теперішній час не здійснювались. Додатково проінформовано, що співробітники, які перебувають на тимчасово окупованій території зі служби в Службі судової охорони не звільнялися. На виконання вимог п.п1.2. п. 1. наказу Служби судової охорони від 18.05.2022 № 186 «Про тимчасове переміщення співробітників та інших працівників з тимчасово окупованих територій України», Наказом територіального управління Служби від 01.06.2022 № 219 о/с «Про призупинення виплати грошового забезпечення», співробітникам, які залишились на тимчасово окупованій території призупинено нарахування грошового забезпечення. Наказом Служби судової охорони від 20.04.2022 № 147 «Про тимчасове переміщення командування, співробітників та інших працівників територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області», визначено тимчасове місце дислокації територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області в м. Кропивницький, Кіровоградської області з розташуванням в приміщенні територіального управління Служби судової охорони у Кіровоградській області. Враховуючи, що ОСОБА_1 в порушення вимог Наказу Служби судової охорони від 18.05.2022 № 186 «Про тимчасове переміщення співробітників та інших працівників з тимчасово окупованих територій України» не вийшов на територію підконтрольну України, не прибув до місця тимчасової дислокації територіального управління Служби у м. Кропивницький, та не приступив до виконання службових обов`язків за призначенням, з 01.06.2022 йому було призупинено нарахування грошового забезпечення, як особі відсутній на службі.

Вказана бездіяльність Територіального управління служби судової охорони в Херсонській області, щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168, у розмірі 30 000 грн., послугувала підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області () яка полягає у не нарахуванні та невиплаті додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168 у розмірі 30 000 грн. щомісячно ОСОБА_1 ; зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області () нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168, у розмірі 30 000 грн. щомісячно ОСОБА_1 , а також нараховувати та виплачувати її у майбутньому під час дії воєнного стану; стягнення з Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області () на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 37 094,70 грн., є такими, що підлягають частковому задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 161 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон №1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина перша); Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (частина друга); Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби (частина четверта); територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина шоста); фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина сьома).

Згідно з частиною першою статті 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У силу частини другої цієї статті грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони затверджені схеми посадових окладів, тарифних розрядів і коефіцієнтів за основними посадами і спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони та встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі - Порядок №384).

За змістом пунктів 4-7 Порядку №384 грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги).

Відповідно до пунктів 8 і 10 Порядку №384 грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

Періоди, за які грошове забезпечення не виплачується, визначені в пункті 11 Порядку №384, до яких, зокрема, віднесено час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати.

Виплата грошового забезпечення співробітника за поточний місяць здійснюється щомісяця не пізніше останнього робочого дня місяця (пункт 17 Порядку №384).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 вказаної Постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї Постанови.

У пункті 5 цієї Постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 внесені, зокрема, такі зміни до Постанови №168:

- в абзаці першому пункту 1 Постанови слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць";

- пункт 1 Постанови доповнено новим абзацом такого змісту: Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення;

- доповнено Постанову пунктом 21, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією Постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Наказом ДСА України від 31.10.2022 №396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі - Порядок №396).

Згідно з пунктом 3 Порядку №396 додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.

Пунктом 7 Порядку №396 унормовано, що додаткова винагорода виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць; 10 000 гривень - іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць; 100 000 гривень - співробітникам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

За приписами пункту 4 Порядку №396 виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

У пункті 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 та пункті 4 наказу ДСА України від 31.10.2022 №396 передбачено, що ці нормативно-правові акти набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду, яка підлягає їм виплаті в порядку та на умовах, визначених ДСА України.

Спірні правовідносини виникли, у зв`язку з не виплатою ОСОБА_1 з 24.02.2022 року додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового i начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці Про захист заробітної плати №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

Згідно зі статтею 165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з основних і додаткових його видів та виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

До додаткових видів грошового забезпечення Порядок №384 відносить, зокрема, винагороди.

Отже, встановлена Постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.

У первинній редакції Постанови Кабінету Міністрів України №168 розмір додаткової винагороди для співробітників Служби судової охорони, крім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, був визначений у фіксованому розмірі - 30000 гривень щомісячно.

Водночас, з урахуванням змін до Постанови №168, внесених Кабінетом Міністрів України Постановою від 07.07.2022 №793, розмір цієї додаткової винагороди визначений у граничному розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Проте, в обох зазначених Постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошував на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Зміст внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць замість 30000 гривень щомісячно, не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом пропорційність із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Правило щодо пропорційності розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони до виконаної норми праці закріплено й у пункті 14 Порядку №384, згідно з яким при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача ОСОБА_1 на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. щомісячно, передбаченого Постановою №168 у первинній редакції.

Відтак, зважаючи на викладене, та виходячи з приписів частини третьої статті 7 КАС України, суд не застосовує при визначенні розміру належної позивачу додаткової винагороди пункт 7 Порядку №396, оскільки за імперативною нормою частини другої статті 165 Закону №1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України, тоді як згідно з пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони ДСА України уповноважена затверджувати виключно порядок його виплати.

Так само пунктом 21 Постанови Кабінету Міністрів України №168 (у редакції Постанови від 07.07.2022 №793), на виконання якого прийнятий Порядок №396, уповноважено керівників відповідних міністерств та державних органів, до яких, зокрема, належить ДСА України, визначити порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої цією Постановою.

У зв`язку з цим визначення в пункті 7 Порядку №396 розмірів додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони за певними критеріями виходить за межі наданих ДСА України повноважень.

Крім того, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин Порядку №396 й у частині визначених ним порядку і умов виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття і набрання чинності цим Порядком. Водночас у спірний період однорідні правовідносини щодо порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони були врегульовані Порядком №384, що й підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, суд акцентує, що відмова ТУ ССО у Херсонській області у виплаті позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових його грошового забезпечення з підстав відсутності відповідних бюджетних асигнувань, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа Кечко проти України, заява №63134/00, рішення від 08 листопада 2005 року).

Застосування судом принципу верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ є вимогою частини другої статті 6 КАС України.

За змістом пункту 9 частини першої статті 4, статті 5, частини четвертої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, який, на думку позивача, порушив його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

У позовній заяві позивач правильно визначив, що спірні правовідносини щодо виплати грошового забезпечення у належному розмірі виникли між ним і ТУ ССО у Херсонській області, яке в силу вимог пункту 10 Порядку №384, виплачує позивачу грошове забезпечення за місцем проходження ним служби, а отже, ТУ ССО у Херсонській області є належним відповідачем за пред`явленим ОСОБА_1 позовом, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах щодо виплати позивачу додаткової винагороди.

Як зазначив суд, бюджетні правовідносини, які виникають між учасниками бюджетного процесу стосовно реалізації їхніх бюджетних повноважень (прав та обов`язків з управління бюджетними коштами), безпосередньо не стосуються позивача, що не дає підстав для залучення державних органів, які беруть участь у процесі формування і використання фінансових ресурсів для виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, до участі у цій судовій справі.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 №Пз/990/4/22 (№260/3564/22) (щодо виплати додаткової винагороди службовцям Служби судової охорони), залишеним без змін Постановою Великої палати Верховного Суду від 21.09.2023.

Зокрема, вирішуючи питання щодо періоду виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, суд враховує наступне.

Як вбачається з Листів Служби судової охорони (від 04.08.2022 року) та Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області (від 15.07.2022 року) Наказом Служби судової охорони від 20.04.2022 № 147 «Про тимчасове переміщення командування, співробітників та інших працівників територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області» визначено тимчасове місце дислокації територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області в м. Кропивницький Кіровоградської області з розташуванням в приміщенні територіального управління служби судової охорони у Кіровоградській області.

Наказом Служби судової охорони від 18.05.2022 № 186 "Про тимчасове переміщення співробітників та інших працівників з тимчасово окупованих територій України" начальнику територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області було визначене завдання до 31 травня 2022 року забезпечити переміщення співробітників (працівників) підпорядкованого територіального управління, що знаходяться на тимчасово окупованій території на підконтрольну Україні територію, та з 01 червня 2022 року призупинити виплату грошового забезпечення (заробітної плати) співробітникам (працівникам), які залишились на тимчасово окупованій території.

Також, Листами повідомлено, що враховуючи, що ОСОБА_1 , в порушення вимог Наказу Служби судової охорони від 18.05.2022 № 186 «Про тимчасове переміщення співробітників та інших працівників з тимчасово окупованих територій України» не вийшли на територію підконтрольну України, не прибув до місця тимчасової дислокації територіального управління служби у м. Кропивницький, та не приступив до виконання службових обов`язків за призначенням, з 01.06.2022 йому було зупинено нарахування грошового забезпечення, як особі відсутній на службі.

За фактом перебування співробітників (працівників) територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області на тимчасово захопленій території та встановлення причин невиконання ними вимог наказу Служби судової охорони від 20.04.2022 № 147 «Про тимчасове переміщення командування, співробітників та інших працівників територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області» (зі змінами) було призначено та проведено службове розслідування відповідно до Наказу від 06.05.2022 року № 167 «Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії»

Наказом Службової охорони від 06.05.2022 р. № 168 «Про відсторонення від виконання обов`язків» на час проведення службового розслідування співробітники (працівники) територіального Управління Служби судової охорони у Херсонській області, які не вийшли на підконтрольну Україні територію, відсторонені від виконання службових обов`язків.

Так, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів оскарження чи скасування вищеокреслених Наказів Служби судової охорони від 20.04.2022 № 147, та від 18.05.2022 № 186, та висновків службового розслідування, а відтак, суд погоджується з доводами Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області про те, що починаючи з 01 червня 2022 року ОСОБА_1 , як співробітник Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області, втратив право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн., передбаченої Постановою КМУ № 168.

Таким чином, зважаючи на вище окреслене, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168, у розмірі 30 000 грн., щомісячно ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року, включно; зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168, у розмірі 30 000 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року, включно.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони в Херсонській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони в Херсонській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168, у розмірі 30 000 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року, включно.

3. Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168, у розмірі 30 000 грн. щомісячно за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року, включно.

4. У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення складено 25.01.2024 р., з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці, у період часу з 08.01.2024 р. по 22.01.2024 р., включно.

Суддя Ю.В. Харченко