Справа № 357/16123/23
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/357/13/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 січня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Вальчук М. В.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: інспектор СРПП відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталій Олегович про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2023 року адвокат Вдовик О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області, третя особа: інспектор СРПП відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталій Олегович про скасування постанови ( а. с. 1-12 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судовоїсправи міжсуддями від 13.12.2023 року (а. с. 21 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 19.12.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Білоцерківського районного управління поліції ГУНП в Київській області, третя особа: інспектор СРПП відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталій Олегович про скасування постанови було залишено без руху ( а. с. 26-28 ).

27 грудня 2023 року за вх. № 59513 судом отримано від представника ОСОБА_1 - адвоката Вдовик О.М. заяву про усунення надоліків ( а. с. 30-31 ).

Разом із вказаною заявою, подано адміністративний позов, в якому представник просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія БАД № 04.12.2023року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити ( а. с. 33-39 ).

Адміністративний позов мотивований наступним.

04 грудня 2023 року інспектором СРПП відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталієм Олеговичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД № 847069 про притягнення водія, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 04.12.2023 року керував транспортним засобом «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому 31.10.2023 р. рішенням Білоцерківського міського районного суду у справі № 25553, був позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік, а також не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.9.10, 1.1 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 126 та частиною 1 статті 126 КУпАП.

Однак, позивач не погоджується із винесеною постановою, вважає є безпідставною.

Вважає, що вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не підтверджується належними та допустимими доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в його діях події та складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної ним постанови про накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією частиною 4 статті 126 та частиною 1 статті 126 КУпАП

Звертає увагу, це те, що Білоцерківський міський районний суд, як юридична особа у сфері юстиції та правосуддя не створено та не зареєстровано в Єдиному державного реєстру юридичних осіб. Натомість, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб зареєстрована юридична особа як Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, .

А тому, інспектор СРПП відділу поліції №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталій Олегович не міг посилатись на будь-яке рішення що Білоцерківського міського районного суду як закону підставу для складання оскаржуваної постанови.

Інспектор СРПП відділу поліції №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталій Олегович посилається на рішення суду у справі № 25553.

Відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485), кожній судовій справі (кримінальному провадженню) надається єдиний унікальний номер, який формується відповідно до Положення про АСДС.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 26.11.2010 № 30, кожній судовій справі надається єдиний унікальний номер, який формується автоматизованою системою автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження судової справи в інстанціях чи надходження судової справи за підсудністю з іншого суду будь-якої юрисдикції, в тому числі в разі повторного надходження судової справи після її належного оформлення, та який повинен обов`язково вказуватися судами всіх інстанцій в судовому рішенні.

Структура єдиного унікального номера судової справи є такою: код суду першої інстанції (три цифри) /номер судової справи за порядком у поточному році/ рік реєстрації (дві цифри). Наприклад: 512/362/15.

Таким чином, посилання інспектора поліції на рішення Білоцерківського міського районного суду у справі № 25553, у випадку, коли номер рішення не відповідає структурі єдиного унікального номера судової справи є незаконним та неправомірним, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД № 847069 є незаконною та підлягає скасуванню.

Також, дійсно на ім`я ОСОБА_1 відсутній полісу обов`язковою страхування цивільно-правової відповідальності, однак належний йому транспортний засіб застрахований попереднім власником автомобіля до його продажу позивачу, про що є підтвердження в єдиній централізованій базі даних Мото (транспортного) страхового бюро України. Перевірка чинності страхового полісу необхідно здійснити за VINкодом авто, оскільки номерні знаки авто були змінені при реєстрації автомобіля на ім`я ОСОБА_1 , в свою чергу, VINкод авто залишається незмінним при зміні власника. Однак, інспектор поліції проігнорував наявність електронного страхового полісу та підтвердження такої інформації в єдиній централізованій базі даних Мото (транспортного) страхового бюро України.

Таким чином, ОСОБА_1 не мав необхідності укладати новий договір страхування у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу, однак інспектор СРПП відділу поліції №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталій Олегович не звернув на даний факт увагу та притягнув ОСОБА_1 до відповідальності.

Ухвалою судді від 28.12.2023 року відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 08.01.2024 року ( а. с. 40-41 ).

08 січня 2024 року за вх. № 802 судом отримано від Вдовик О.М. заяву, в якій остання зазначала про те, що під час підготовки до судового засідання було встановлено, що пропущено номер оскаржуваної постанови, яку просили скасувати, а тому уточнюючи вимоги, просила врахувати номер постанови, а саме серії БАД № 847069 ( а. с. 47-48 ).

08 січня 2024 року розгляд справи було відкладено на 29.01.2024 року.

В судове засідання позивач не з`явився, 29.01.2024 року за вх. № 5561 судом отримано заяву від представника - адвоката Вдовик О.М., в якій остання просила розгляд справи проводити без участі позивача та його адвоката. Позов підтримують та просили його задовольнити.

Відповідач ГУНП в Київській області свого представника в судове засідання не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить довідка про доставку електронного документу (судової повістки ).

Третя особа інспектор СРПП відділу поліції №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталій Олегович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, суд вважає можливим розглянути дану адміністративну справу у їх відсутність.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ( ч. 4 ст. 229 КАС України ).

Оскільки учасники справи в судов езасідання, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач ( його представник ) при зверненні до суду з адміністративним позовом 13.12.2023 р., що підтверджується штампом суду (а. с. 1), щодо оскарження постанови від 04.12.2023 р., не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки позов поданий у передбачений строк, визначений в ч. 2 ст. 286 КАС України.

Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 04.12.2023 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом «NISSAN TIIDA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому 31.10.2023 р. рішенням Білоцерківського міського районного суду у справі № 25553, був позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік, а також не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.9.10, 2.1 г ПДР, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 4 статті 126 та частиною 1 статті 126 КУпАП ( а. с. 16 ). Накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн.

Оскаржувальна постанова про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, Серія БАД № 847069 була винесена 04.12.2023 року інспектором СРПП відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталієм Олеговичем.

Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, в оскаржуваній постанові зазначено інспектором, що ОСОБА_1 керував транспортним заособом будучи позбавленим права керування транспортним засобом строком на 1 рік, а також не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 9.10 та п. 2.1 г ПДР України.

Пунктом 9.10 ПДР України передбачено, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1.ґ.ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач в обгрунтування неправомірності винесеної оскаржуваної постанови посилався на те, що в оскаржуваній постанові інспектором поліції вказано, що 31.10.2023 р. рішенням Білоцерківського міського районного суду у справі № 25553 ОСОБА_1 був позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік, а тому не мав права керувати транспортним засобом, але Білоцерківський міський районний суд як юридична особа у сфері юстиції та правосуддя не створено та не зареєстровано в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, крім того, інспектор посилається на рішення суду у справі № 25553, хоча Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, структура єдиного унікального номера судової справи є такою: код суду першої інстанції (три цифри) /номер судової справи за порядком у поточному році/ рік реєстрації (дві цифри).

Так, дійсно Білоцерківський міський районний суд як юридична особа у сфері юстиції та правосуддя не створено та не зареєстровано в Єдиному державного реєстру юридичних осіб, в свою чергу, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб зареєстрована юридична особа як Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, .

Крім того, посилання на рішення суду у справі № 25553, не дає суду можливості дійсно встановити та переконатися в наявності судового рішення, яким позивача позбавлено права керувати транспортним засобом на один рік, оскільки структура єдиного унікального номера судової справи є такою: код суду першої інстанції (три цифри) /номер судової справи за порядком у поточному році/ рік реєстрації (дві цифри) ( Наприклад: 512/362/15 ).

Відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485), кожній судовій справі (кримінальному провадженню) надається єдиний унікальний номер, який формується відповідно до Положення про АСДС.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішенням Ради суддів України 26.11.2010 № 30, кожній судовій справі надається єдиний унікальний номер, який формується автоматизованою системою автоматично в суді першої інстанції та залишається незмінним незалежно від проходження судової справи в інстанціях чи надходження судової справи за підсудністю з іншого суду будь-якої юрисдикції, в тому числі в разі повторного надходження судової справи після її належного оформлення, та який повинен обов`язково вказуватися судами всіх інстанцій в судовому рішенні.

В свою чергу, відповідач в судове засідання свого представника не направив, будь-яких доказів на підтвердження обставин зазначених в оскаржуваній постанові не надав, як і не надав жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача.

Не було надано з боку відповідача і видзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

За відсутності відповідного рішення суду, на яке інспектор посилався в оскаржувальній постанові, позбавляє суд можливості переконатися в тому, що дійсно позивач керував транспортним засобом будичи позбавленим такого права на один рік, чим порушив ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність.

В свою чергу, номер справи ( № 25553 ) на який посилався інспектор в оскаржуваній постанові, Єдиний реєстр судових рішень, який має вільний доступ, вказаного рішення не видає.

Окрім цього, інспектор зазначив в постанові серії БАД № 847069, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом будичи позбавленим права керування на один рік, чим порушив п. 9.10 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Однак, пунктом 9.10 ПДР України передбачено інше порушення правил дорожнього руху, а саме вказаним пунтом передбачено, що разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: а) скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.125 КУпАП.

Зазначене свідчить, що в оскаржуваній постанові пункт порушенння ПДР ( п. 9.10 ) з боку позивача, про що зазначив інспектор в оскаржуваній постанові не відмовідає адміністративному правопорушення, за що було притягуто позивача ( ч. 4 ст. 126 КУпАП ).

Тому, з урахуванням наведеного, судом не встановлено, а відповдачем не доведено, що в діях позивача наявний склад правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Стосовно порушенння з боку позивача п. 2.1. г ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП, про що зазначено в оскаржуваній постанові, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Так, звертаючись з вказаним вище адміністративним позовом, в ньому зазначено та позивач погоджується з тим, що на його ім`я відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, але зазначав про те, що придбаний ним автомобіль був застрахований попереднім власником.

В свою чергу, до матеріалів справи додано поліс № 213643030, роздрукований з сайту Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, з якого бачається, що вказаний поліс станом на 04.12.2023 року є діючим.

Згідно зі статтею 20.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при зміні власника автомобіля, термін дії договору ОСЦПВ залишається актуальним до вказаного в ньому строку. Це пов`язано з тим, що за полісом автоцивілки страхується не особа, яка його уклала, а сам автомобіль.

Отже, при зміні господаря авто не змінюється його VIN-код (номера кузова, шасі та рами). Так можна ідентифікувати застрахований автомобіль, навіть якщо прийнято рішення змінити номерні знаки.

Оскільки автомобіль, яким керував позивач був застрахований попереднім власником, поліс не був скасований та діяв станом на 04.12.2023 року ( на час складання постанови ), тому в діях позивача відсутній склад правопорушення, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Отже, не надання належного доказу стосовно вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, що стало підставою для складання оскаржуваної постанови, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, а тому недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

У рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що належних та допустимих доказів, на підставі яких можливо достовірно встановити порушення позивачем ПДР України, відповідачем суду всупереч вимогам закону не надано.

Аналогіна правова позиція міститься і постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №473/1404/20 «Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху України, а тому зупинка транспортного засобу та подальша вимога пред`явлення для перевірки посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов 'язкового страхування є незаконною, а відтак в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 cт. 126 КУпАП.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п,53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, шо допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09 червня 1998 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова серії БАД № 847069 від 04.12.2023 року підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 4 ст. 126 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 14, 20 77, 90, 122, 139, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст. ст. 7, 9, 247, 251, 252, 287-289, 291-294 КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію», суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, третя особа: інспектор СРПП відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталій Олегович про скасування постанови, - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАД № 847069 від 04.12.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , - закрити.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: Головное управління Національної поліції в Київській області ( адреса місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 15, );

Третя особа: Інспектор СРПП відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області Кучер Віталій Олегович ( адреса місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Привокзальна, буд. 3 ).

Повний текст судового рішення складено 29 січня 2024 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов