Справа № 280/6773/23
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2024 року м. Дніпросправа № 280/6773/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року

у справі № 280/6773/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, у якому просив скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2021 № Ф-25600-49.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 280/6773/23 адміністративний позов Коновця про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено.

Судом зазначено, що з 11.04.2006 позивач позбавлений статусу підприємця, що вказує на безумовну відсутність такого суб`єкта господарювання. Суд вказав, що твердження відповідача про те, що у період часу з 24.11.2010 по 11.06.2020 позивач був фізичною особою-підприємцем не базується на фактичних обставинах справи та доказів, наявних в матеріалах справи. Суд дійшов висновку, що позивач не є страхувальником у розумінні Закону №2464-VI та не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску. Крім того, суд встановив, що позивач з 23.06.2017 працює найманим працівником на ТОВ «СП «САНСЕТ ЛІФТСЕРВІС», та з 23.04.2023 увільнений у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період зі збереженням місця роботи, про що свідчить довідка ТОВ «СП «САНСЕТ ЛІФТСЕРВІС» від 22.08.2023 №2/08-1. Таким чином, суд вважав, що позивач є учасником системи загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманий працівник, та роботодавцем систематично сплачується внесок з його заробітної плати. З цих підстав, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-25600-49 від 10.08.2021, прийнята відносно позивача, є необґрунтованою, безпідставною та підлягає скасуванню.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, згідно якої скаржник просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 280/6773/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вказує, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які кореспондуються з інформаційно-аналітичною системою податкового органу, позивач перебував на обліку відповідача як фізична особа-підприємець, а державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності позивачем здійснено лише 11.06.2020 року. Зазначає, що у спірній вимозі нарахування заборгованості по ЄСВ здійснено за період з 2017 року по 2 квартал 2020 року, а також враховано штрафні санкції, оскільки відносно позивача винесено рішення від 07.06.2021 №79532405 на суму 26933,06 грн., яке узгоджено по терміну 26.07.2021. Вважає, що подана позивачем довідка про підтвердження місця роботи від 22.08.2023 №22/08-1 належним чином не підтверджує сплату роботодавцем єдиного соціального внеску за позивача, а позивачем не подано до справи довідку ОК-5, яка б належним чином підтвердила сплату роботодавцем єдиного соціального внеску за позивача. Зазначає, що спірна вимога направлена позивачу згідно вимог чинного законодавства, а позивач, звернувшись до суду лише 22.08.2023 року, пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI, ГУ ДПС у Запорізькій області позивачу сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-25600-49 від 10.08.2021 на загальну суму боргу 42485,08 грн., у т.ч.: недоїмка 15552,02 грн., штрафи 3673,07 грн. та пеня 23259,99 грн.

Вважаючи, що спірна вимога Ф-25600-49 від 10.08.2021 на загальну суму боргу 42485,08 грн. є протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Приписами ст. 7 Закону №2464-VI (в редакції станом на 01.01.2017 року) визначено, що Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

Крім того, Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Проаналізувавши положення Закону №2464, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19 виклав правовий висновок, згідно з яким особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Процедура державної реєстрації та припинення підприємницької діяльності фізичною особою передбачена Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15 травня 2003 року №755-IV.

Відповідно до положень статті 1 Закону №755-IV, державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Згідно п. 8 статті 4 Закону №755-IV фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Колегією суддів з відповіді №21004 від 04.09.2023, яка сформована за засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді Ю.В. Калашник у справі №280/6773/23, встановлено, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис від 12.10.2004 №0002048 про державну реєстрацію ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця.

Разом з тим, зі змісту відповіді №21004 від 04.09.2023 вбачається, що 11.04.2006 Державним реєстратором в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено запис №2002048 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ..

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про те, що у період часу з 24.11.2010 по 11.06.2020 позивач був фізичною особою-підприємцем не базується на фактичних обставинах справи та доказах, наявних в матеріалах справи, а ця обставина підтверджує те, що позивач у спірний період не є страхувальником у розумінні Закону №2464-VI та не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску.

В свою чергу, доводи скаржника про те, що позивач був зобов`язаний сплачувати з 24.11.2010 по 11.06.2020 єдиний соціальний внесок свого підтвердження не знайшли, адже відповідач не надав суду доказів того, що позивач в цей період був зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець та відповідно був страхувальником у розумінні Закону №2464-VI.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника стосовного того, що подана позивачем довідка про підтвердження місця роботи від 22.08.2023 №22/08-1 належним чином не підтверджує сплату роботодавцем єдиного соціального внеску за позивача, оскільки це не спростовує висновку суду, що позивач не був страхувальником у розумінні Закону №2464-VI.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-25600-49 від 10.08.2021 є протиправною та підлягає скасуванню. Натомість, зворотні доводи скаржника про правомірність спірної вимоги свого підтвердження не знайшли.

Щодо аргументів відповідача про порушення позивачем строків звернення з позовом до суду.

Так, обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на те, що спірна вимога може бути оскаржена в 10-ти денний строк, що прямо передбачено ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Надаючи оцінку таким аргументам відповідача, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Отже, положення вказаної норми права свідчать про те, що платник протягом 10-ти календарних днів зобов`язаний або сплати суму недоїмки, визначену вимогою, або оскаржити таку вимогу в адміністративному чи судовому порядку. При цьому, перебіг 10-ти денного строку починається з дня надходження вимоги про сплату недоїмки.

У спірному випадку сам відповідач зазначає , що до позивача оскаржувана вимога не надійшла, та була повернута поштовим органом відповідачу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У свою чергу, позивач наполягав на тому, що про наявність спірної вимоги йому стало відомо лише 17.08.2023, після з`ясування правової підстави для стягнення коштів та накладання арешту на рахунок позивача у виконавчому провадженні.

За таких обставин, які не підтверджують вручення позивачу вимоги, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що обставини, викладені у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, є поважними, а тому суд першої інстанції обґрунтовано поновив позивачу строк звернення до адміністративного суду із позовом. Доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 280/6773/23 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 280/6773/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко