Справа № 140/32606/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/32606/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Володимир-Волинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Володимир-Волинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною відмови в оформленні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; зобов`язання оформити в порядку, передбачену чинним законодавством, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, відобразивши прийняте рішення у військово-обліковій документації.

Позов обґрунтований тим, що позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 та звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із здійсненням з початку 2022 року постійного догляду за батьком дружини - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю 1 «Б» групи. Однак відповідач листом від 29 серпня 2023 року протиправно відмовив в оформленні відстрочки, покликаючись на непідтвердження отримання позивачем компенсації за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі, а також наявність інших осіб, які за законом зобов`язані утримувати особу з інвалідністю.

Позивач зазначив, що з 21 березня 2022 року отримував в Управлінні соціальної політики виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради компенсацію за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі. У зв`язку з виходом дружини ОСОБА_3 на роботу з відпустки по догляду за дитиною, позивачу відмовлено у виплаті компенсації, бо середній дохід на родину перевищував прожитковий мінімум. Поряд з тим відмова у виплаті компенсації не вплинула на факт здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за батьком дружини ОСОБА_2 , а наявність чи відсутність інших осіб, які зобов`язані отримувати особу з інвалідністю, немає значення у цьому випадку. Вважає, що оскільки факт здійснення такого догляду підтверджено всіма необхідними документами, то відповідач зобов`язаний надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за сімейними обставинами відповідно до абзацу десятого частини першої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ «Про мобілізацію і мобілізаційну підготовку» (далі Закон №3543-ХІІ).

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.43-46). В обґрунтування цієї позиції вказав, що ОСОБА_1 на підставі абзацу п`ятого частини дев`ятої статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку офіцерів запасу у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23 березня 2015 року. Позивачем у 2022 році надавалися документи, згідно з якими були підстави для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу одинадцятого частини першої статті 23 Закону №3543-ХІ. Проте Законом України від 28 червня 2023 року №361-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» (далі Закон №361-IX) зазначена норма викладена у новій редакції та умовою для відстрочки є відсутність в осіб з інвалідністю І чи ІІ групи інших працездатних осіб, зобов`язаних їх утримувати. Поряд з тим в особовій справі ОСОБА_1 наявна довідка про те, що дружина позивача працює. Зважаючи на такі зміни у законодавстві та у зв`язку із тим, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 підлягав повторному медичному огляду військово-лікарською комісією, останнього було включено до списку оповіщення військовозобов`язаних з метою виклику до Володимир-Волинського РТЦК та СП для уточнення військово-облікових даних, а також поновлення документів щодо наявності підстав на відстрочку від призову з врахуванням змін, внесених у статтю 23 Закону №3543-ХІІ.

Як зазначив відповідач, 15 серпня 2023 року на адресу Володимир-Волинського РТЦК та СП надійшла заява від представника позивача про надання відстрочки ОСОБА_1 як такому, що здійснює постійний догляд за батьком дружини - особи з інвалідністю І «Б» групи. Листом від 29 серпня 2023 року позивача повідомлено про недостатність доданих до заяви документів для отримання права на відстрочку, зокрема довідки про те, що він перебуває на обліку в Управлінні соціальної політики виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради і одержує компенсацію за надання соціальної допомоги з догляду на непрофесійній основі за особою з інвалідністю І групи - ОСОБА_2 .

Відповідач зауважив, що у заяві не було конкретно вказано, на підставі якої норми позивач просить надати відстрочку. На думку відповідача, акт Управління соціальної політики виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради про встановлення факту здійснення догляду, який складений відповідно до пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, не є підтвердженням того, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні як доглядач за особою, що потребує такого догляду, а лише засвічує, що на дату складання акту він здійснює догляд за особою з інвалідністю 1 «Б» групи, а який саме догляд, не зазначається.

Відповідач вважає, що вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації можливе лише шляхом особистої явки останнього для проходження військово-лікарської комісії та після надання підтверджуючих документів.

У відповіді на відзив (а.с.64-67) представник позивача підтримала доводи позову, додатково зазначивши, що відповідач помилково ототожнює «здійснення постійного догляду» та «надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі». Особа, яка здійснює постійний сторонній догляд, може здійснювати його як з отриманням компенсації за такі соціальні послуги, так і без отримання компенсації. Постійний сторонній догляд, який здійснюється за взаємною згодою двох осіб (особи, яка доглядає, та особи, за якою доглядають) без відповідного забезпечення (фінансування) державою, не є соціальною послугою та не регулюється Законом України «Про соціальні послуги». Припинення виплати компенсації за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі, яку позивач отримував з березня 2022 року, не пов`язана з припиненням догляду за батьком дружини. При цьому чинне законодавство не містить переліку документів, які можуть підтверджувати здійснення постійного догляду з метою підтвердження права на відстрочку. При догляді за батьком дружини з І групою інвалідності документ про здійснення догляду взагалі не потрібен, в інших випадках таким документом є акт встановлення факту здійснення догляду.

Вважає, що оформлення відстрочки від призову під час мобілізації та проходження військово-лікарської комісії є непов`язаними між собою процесами, тому не проходження ОСОБА_1 військово-лікарської комісії не може бути підставою для відмови в оформленні відстрочки. Відповідно до абзацу восьмого пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, на військовозобов`язаного покладається обов`язок надати документи, що підтверджують право на відстрочку, а на районні територіальні центри комплектування та соціально підтримки - оформити відстрочку на підставі цих документів. Незазначення підстав, визначених у статті 23 Закону №3543-ХІІ (конкретного абзацу), не може бути підставою для відмови в оформленні відстрочки. У той же час у заяві було зазначено дві підстави для відстрочки, обидві з яких надають право позивачеві не бути призваним на військову службу.

У запереченні на відповідь на відзив (а.с.48-50) відповідач зауважив, що за приписами частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я осіб. З огляду на це питання про відстрочку від призову може вирішуватися лише після встановлення ступеня придатності військовозобов`язаного. У разі бажання скористуватись правом на відстрочку військовозобов`язаний подає заяву на ім`я начальника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, долучивши підтверджуючі документи. Заява є підтвердженням того, що військовозобов`язаний виконав правила військового обліку.

Відповідач додатково наголосив, що листом від 29 серпня 2023 року №3092 ОСОБА_1 не було відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а лише повідомлено про подання недостатньої кількості документів, які б підтверджували таке право. На думку відповідача, відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення, затвердженого рішенням Володимирської міської ради від 23 січня 2023 року №30, Управлінням соціальної політики виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради складається акт встановлення факту здійснення догляду за особами, які потребують постійного догляду, лише у випадку постійного догляду, що здійснюється одним із членів сім`ї першого ступеня споріднення.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до приписів абзацу п`ятого частини дев`ятої статті 1 Закону №2232-ХІІ є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку офіцерів запасу у ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23 березня 2015 року, про що видно з відомостей військового квитка серії НОМЕР_1 (а.с.6-9).

10 серпня 2023 року представник позивача ОСОБА_4 звернулася до Володимир-Волинського РТЦК та СП із заявою (вх.№К-1282 від 15 серпня 2023 року) про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на весь час дії воєнного стану до його офіційного закінчення. Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_2 (є особою з інвалідністю І групи), який за висновком медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) та лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (ЛКК) потребує постійного догляду (а.с.49). До заяви додано копії: паспорта ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; довідок про присвоєння їм ідентифікаційного номера; довідки МСЕК, виписки амбулаторного хворого, заключення ЛКК (стосується ОСОБА_2 ); акта про встановлення факту здійснення ОСОБА_1 догляду ОСОБА_2 ; довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, свідоцтва про шлюб ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ); свідоцтва про народження ОСОБА_5 ; довідки про те, що ОСОБА_6 працює; документи про підтвердження повноважень представника (а.с.50-61).

Листом від 29 серпня 2023 року №3092 (а.с.24) відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав вважати, що він здійснює постійний догляд за батьком дружини ОСОБА_2 з огляду на те, що позивачем не було підтверджено отримання компенсації за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі. Крім того, у ОСОБА_2 є працездатна донька ОСОБА_6 , яка відповідно до приписів законодавства (стаття 51 Конституції України, стаття 202 Сімейного кодексу України) зобов`язана піклуватися про своїх непрацездатних осіб. Повідомлено, що для отримання права на відстрочку згідно з абзацами одинадцятим, дванадцятим частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ не надано достатніх документів.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон №2232-XII.

Згідно з частинами першою, третьої статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено. Востаннє Указом Президента України від 06 листопада 2023 року №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» (затверджено Законом України від 08 листопада 2023 року №3429-ІХ) строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року на 90 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а тому застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану.

За приписами частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Так відповідно до абзацу другого частини першої статті 22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ (тут в редакції з 30 червня 2023 року - зі змінами згідно із Законом №3161-IX) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації. Зокрема, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду (абзац десятий частини першої); які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати (абзац одинадцятий частини першої).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 (далі - Положення №154), органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

За змістом положень пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Згідно з пунктом 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 (додаток 2 до Порядку), встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, зокрема повинні: особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час. З метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку приймається рішення про наявність або відсутність в особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Щодо наявності відповідного права вчиняється відповідна відмітка у військовому квитку або запис у посвідченні. Рішення (видача довідок, внесення відміток та записів у військово-облікові документи) органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, приймаються до громадян України (призовників, військовозобов`язаних), які перебувають на військовому обліку у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та підпорядкованих відділах.

Предметом спору у цій справі є розгляд і вирішення заяви від 10 серпня 2023 року, поданої в інтересах позивача, про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Із заяв сторін по суті справи слідує, що позивач ОСОБА_1 у 2022 році мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону №3543-ХІІ.

Абзацом одинадцятим частини першої цієї статті, що діяла у період з 21 березня 2022 року по 30 червня 2023 року, було установлено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

У заяві від 10 серпня 2023 року ініційовано питання надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з посиланням як на абзац десятий, так і на абзац одинадцятий частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ.

При цьому не є спірною наявність у ОСОБА_1 батька дружини особи з інвалідністю І групи. Так копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 засвідчено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 05 березня 2010 року зареєстрували шлюб (а.с.15). Батьком ОСОБА_3 (дружини позивача) є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.16).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №678762 (а.с.19), виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.17), заключення ЛКК Володимир-Волинського центру первинної медичної допомоги №153, виданого згідно з протоколом від 16 березня 2022 року №27 (а.с.22), ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І «Б» групи довічно та за станом здоров`я не здатний до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду.

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10 серпня 2023 року №2911, виданої Комунальним підприємством «Інформаційно-розрахунковий центр» Володимирської міської ради Волинської області, ОСОБА_2 (наймач) та ОСОБА_1 (зять) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18). Ця обставина також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 04 серпня 2023 року №1262 (а.с.27), з якої також слідує що ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_2 , допомагає йому в побуті. Тут же зазначено, що ОСОБА_6 (дочка ОСОБА_7 ) проживає в іншій квартирі цього ж будинку.

Відповідно до довідки від 07 серпня 2023 року №37/К/03-20-11-06 ОСОБА_6 (до шлюбу ОСОБА_8 ) працює на посаді головного державного інспектора Володимир-Волинської податкової інспекції Головного управління ДПС у Волинській області (а.с.20).

Розглядаючи по суті заяву від 10 серпня 2023 року про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, відповідач виходив із чинної на момент звернення редакції абзацу одинадцятого частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ та надав оцінку поданим документам через призму зазначених змін до Закону.

За змістом листа Володимир-Волинського РТЦК та СП від 29 серпня 2023 року №3092 (а.с.24), умовою для відстрочки у випадку позивача є відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи (у цьому разі ОСОБА_2 - батько дружини, має інвалідність І групи) інших працездатних осіб, зобов`язаних за законом їх утримувати ( ОСОБА_2 має працездатну доньку ОСОБА_9 ).

Суд погоджується із відповідачем, що з 30 червня 2023 року для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу одинадцятого статті 23 Закону №3543-ХІІ мають виконуватися такі умови: 1) наявність у військовозобов`язаного дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю (незалежно від групи інвалідності) та/або 2) наявність у військовозобов`язаного одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи; 3) такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Норма цієї статті пов`язана з обов`язком працездатних осіб утримувати осіб з інвалідністю (дружину/чоловіка, батьків). Згідно із Сімейним кодексом України (статті 75, 79, 179, 202, 203) утримувати осіб з інвалідністю зобов`язані повнолітні діти, другий із подружжя (дружина або чоловік), працездатні батьки особи з інвалідністю члени сім`ї першого ступеня спорідненості. Тобто, реалізація права на відстрочку можлива тільки у разі доведення, що в родині (серед членів сім`ї) немає інших працездатних осіб, які зобов`язані за законом утримувати таких осіб з інвалідністю.

ОСОБА_2 має працездатну доньку ОСОБА_6 , тому на підставі абзацу одинадцятого статті 23 Закону №3543-ХІІ відсутні підстави для надання відстрочки від призову під час мобілізації ОСОБА_1 .

Однак за обставин цієї справи мова йде про необхідність здійснення постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І групи.

Постійний догляд це форма допомоги і підтримки, яка надається людям, які мають обмежені можливості або стан здоров`я, який вимагає постійного нагляду, допомоги і догляду в щоденних життєвих потребах. Тобто, такий догляд передбачає не матеріальну підтримку, а фізичну допомогу в щоденних життєвих потребах (для забезпечення безпеки, здоров`я та якісного життя людей з обмеженими можливостями, людьми похилого віку та хворими). Ця допомога може бути надана родинними членами, професійними доглядачами або медичними спеціалістами залежно від конкретної ситуації та потреби особи, яка потребує догляду.

У позивача ОСОБА_1 (військовозобов`язаний) такий постійний сторонній догляд згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №678762 (а.с.19), випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.17), заключенням ЛКК Володимир-Волинського центру первинної медичної допомоги №153 (а.с.22) потребує ОСОБА_2 батько дружини, який за станом здоров`я не здатний до самообслуговування.

Така підстава, як зайнятість постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду визначена абзацом десятим частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ.

З аналізу цієї норми слідує, що військовозобов`язаний має право на відстрочку від проходження військової служби за таких умов: 1) наявність хворої дружини (чоловіка), дитини, батьків (своїх чи дружини (чоловіка), які не обов`язково мають інвалідність; 2) такі особи потребують постійного догляду; 3) потреба у здійсненні постійного догляду підтверджена висновком МСЕК або довідкою ЛКК закладу охорони здоров`я. Зазначена норма не містить вимоги підтверджувати наявність в осіб, які потребують постійного догляду, інших працездатних членів сім`ї.

ОСОБА_1 у 2022 році мав відстрочку з підстав наявності у нього батька дружини особи з інвалідністю І групи. З довідки Управління соціальної політики виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 20 квітня 2022 року №891 (а.с.29) слідує, що ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні та отримував компенсацію за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі за ОСОБА_2 особою з інвалідністю І групи з 21 березня 2023 року.

Як видно з рішення Управління соціальної політики виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради від 20 квітня 2022 року №891 (а.с.25), ОСОБА_1 не має права на компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги на непрофесійній основі, у зв`язку із тим, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї перевищує рівень прожиткового мінімуму для сім`ї (дата звернення 26 квітня 2023 року).

Суд погоджується із позивачем, що припинення виплати компенсації за догляд не вказує на фактичне припинення догляду особи, яка його потребує за висновком МСЕК або ЛКК закладу охорони здоров`я. На думку суду, така ситуація стосується надання постійного догляду членом сім`ї при спільному проживанні (особи пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки).

Так надання соціальних послуг врегульовано Законом України від 17 січня 2019 року №2671-VIII «Про соціальні послуги» (далі Закон №2671-VIII) та постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859 «Деякі питання призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі».

За приписами частин шостої, сьомої статті 13 Закону №2671-VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.

Фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд. Розмір компенсації за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на непрофесійній основі, незалежно від кількості осіб, за якими здійснюється догляд, розраховується як різниця між прожитковим мінімумом на одну особу в розрахунку на місяць, встановленим законом на 1 січня календарного року, в якому надаються соціальні послуги, та середньомісячним сукупним доходом фізичної особи - надавача соціальної послуги за один квартал, який передує місяцю, що є попереднім до місяця звернення із заявою про згоду надавати соціальні послуги. Середньомісячний сукупний дохід фізичної особи - надавача соціальної послуги визначається шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-телекомунікаційними системами органів влади, підприємств, установ, організацій та обчислюється шляхом ділення середньомісячного сукупного доходу її сім`ї на кількість членів сім`ї, які включаються до її складу. Методика обчислення середньомісячного сукупного доходу сім`ї затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

З аналізу наведених норм слідує, що особи, які у встановленому законом порядку визнані такими, що потребують стороннього постійного догляду, є соціально захищеними державою, а надання їм такого захисту, зокрема і в частині постійного догляду особами з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, - здійснюється і передбаченому законом порядку, а отже підтверджується відповідними доказами, зокрема, але не виключно, - актами про встановлення факту здійснення постійного догляду за особами з інвалідністю I чи II групи, яка потребує постійного догляду, доказами отримання компенсації за догляд за такою особою, тощо.

Зі змісту листа від 23 серпня 2023 року №3092 слідує, що відповідач, розглянувши заяву від 10 серпня 2023 року, надав оцінку поданим документам на предмет наявності умов, визначених абзацом дванадцятим частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ. Відповідно до цієї норми не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані - опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Аналіз цієї норми вказує на те, що особи з числа військовозобов`язаних мають право на відстрочку у тому разі, якщо вони зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I чи ІІ групи; за особою, яка за висновком МСЕК або ЛКК закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, та при цьому немає інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Для обох норм (абзацу десятого та дванадцятого) характерна така ознака, як здійснення постійного догляду за особою, яка за висновком МСЕК або ЛКК закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду. Відмінність між цією нормою та абзацом десятим частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ визначається за колом осіб, яким надається постійний догляд. В абзаці десятому до таких осіб віднесено дружину/чоловіка, дитину, батьків (своїх чи дружини/чоловіка). Отже, постійний догляд за усіма іншими особами (крім названих) може бути підставою для відстрочки за абзацом дванадцятим зазначеної норми. Поряд з тим, в абзаці десятому, на відміну від абзацу дванадцятого, немає такої умови як «у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд».

Позивач підтвердив, що ОСОБА_2 , який потребує стороннього догляду за висновками МСЕК та ЛКК, є батьком дружини. Актом Управління соціальної політики виконавчого комітету Володимирської міської ради від 09 серпня 2023 року №1283 (а.с.21) встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_2 та здійснює за ним догляд.

Відповідач не вказав на недотримання ОСОБА_1 процедури подання документів, а здійснив їх розгляд по суті, про який повідомив листом від 23 серпня 2023 року №3092.

Відповідач, розглядаючи заяву від 10 серпня 2023 року, не надав оцінку наявності/відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації згідно з абзацом десятим частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ (про який йшлося у заяві), а обмежився виключно встановленням підстав згідно з абзацами одинадцятим та дванадцятим цієї статті, про що ним виснувано в останньому абзаці листа від 23 серпня 2023 року №3092, у якому відсутній мотивований висновок щодо можливості надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на підставі абзацу десятого частини першої статті 23 названого Закону, хоч така правова підставу була зазначена у заяві. Висновки та додаткові доводи відповідача у його заявах по суті справи не вказують про вирішення ним порушеного питання, а додатково вказують на те, що він ухилився від розгляду наданих документів, зокрема, акта встановлення факту здійснення догляду від 09 серпня 2023 року №1283, який додавався до заяви.

У спірних правовідносинах відповідач як суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Суд вважає, що за обставин цієї справи має місце бездіяльність Володимир-Волинського РТЦК та СП, яка полягає в неналежному розгляді питання про надання ОСОБА_1 відстрочки з прийняттям відповідного рішення за всіма підставами, про які йдеться у заяві від 10 серпня 2023 року не лише на підставі абзацу одинадцятого, а й на підставі абзацу десятого частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ. Поряд з тим суд надає оцінку рішенню (діям, бездіяльності), що передували зверненню із позовом та захисту порушеного права.

До вирішення цього питання відповідачем як уповноваженим органом суд такі повноваження не може перебирати та здійснює лише функцію судового контролю за правомірністю прийнятих рішень (вчинених дій чи бездіяльності) суб`єкта владних повноважень. Суд не повинен перебирати на себе функції, які належать до виключної компетенції суб`єкта владних повноважень, та надавати оцінку доводам, які не відображенні у відповідному рішенні. Тому вимоги про зобов`язання надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та внести відповідні відомості у військовий квиток у цьому разі є передчасними.

Оскільки відповідач належним чином не розглянув заяву від 10 серпня 2023 року, то в контексті спірних правовідносин суд може лише зобов`язати останнього повторно розглянути по суті таку заяву щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з прийняттям відповідного рішення, оскільки у позовній заяві акцентовано увагу на тому, що позивач бажав скористатися правом на відстрочку саме згідно з абзацом десятим частини першої статті 23 Закону №3543-XII.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1073,60 грн та 10000,00 грн витрати на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2023 року №29/09/23-1, додатка 1 до цього договору, опису наданих адвокатом послуг від 04 жовтня 2023 року, рахунка-фактури від 04 жовтня 2023 року №04/10/23, платіжної інструкції від 05 жовтня 223 року №0.0..1 (а.с.30-35).

Відповідно до пункту 2.1 договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2023 року №29/09/23-1 сторони домовились, що правова допомога на виконання цього договору надається за ціною, визначеною у додатках до цього договору. Допустимим є погодження розміру гонорару в усній формі - в такому випадку розмір гонорару зазначається в рахунку на оплату, а клієнт оплатою цього рахунку свідчить про свою згоду із таким розміром гонорару.

Згідно додатком 1 до договору сторони погодили, що гонорар адвоката за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції становить 10000,00 грн (а.с.32).

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що заявлена сума за надання правової допомоги є надмірною (у порівнянні із середньоринковою вартістю адвокатських послуг у місті Володимирі) та неспівмірною наданим адвокатом послуг, відсутні докази реальної оплати адвокатських послуг (рахунок не є доказом оплати).

Суд зауважує, що платіжна інструкція від 05 жовтня 223 року №0.0..1 підтверджує оплату послуг (а.с.30) на підставі рахунку-фактури №04/10/23 (а.с.34).

Поряд з тим, на думку суду, застосовуючи критерії, визначені частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; обсяг наданих адвокатом послуг), зважаючи на заперечення відповідача та у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Володимир-Волинського РТЦК та СП витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн, що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн, що підтверджено квитанцією від 04 жовтня 2023 року №0415-6749-9444-8663, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.5, 39).

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати у сумі 2536,80 грн (2000,00 грн витрати на правничу допомогу та 536,80 грн на сплату судового збору).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Володимир-Волинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (44702, Волинська область, місто Володимир, вулиця Січових Стрільців, будинок 3, ідентифікаційний код юридичної особи 09691721) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Володимир-Волинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо належного розгляду питання про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зобов`язати Володимир-Волинський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути заяву від 10 серпня 2023 року щодо надання ОСОБА_1 згідно з абзацом десятим частини першої статті 23 Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Володимир-Волинського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки судові витрати у сумі 2536,80 грн (дві тисячі п`ятсот тридцять шість грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк