Справа № 520/5758/23
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 січня 2024 року № 520/5758/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді - Білової О.В.

за участю секретаря судового засідання - Походенко А.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представниці відповідача - Корнєєвої Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області () про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.06.2022 року № 296 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області за №289 о/с від 14 червня 2022 року, яким ОСОБА_1 звільнено згідно з Законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за п.6 ч.1 с.77 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з 14.06.2022 року без виплати грошового забезпечення з 01.05.2022 по 03.06.2022;

- поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП в Харківській області з 14.06.2022;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь позивача середньомісячне забезпечення (заробіток) за час вимушеною прогулу за період з 01.05.2022 року по 03.06.2022 року газ 14.06.2022 по дату поновлення на службі.

Ухвалою судді від 03.04.2023 відкрито спрощене провадження у справі, призначене судове засідання на 25.04.2023. Зазначено, що питання про дотримання позивачем строку звернення до суду буде вирішено з урахуванням наданих сторонами доказів.

Ухвалою суду від 28.04.2023 залишено позовну заяву без розгляду з підстав порушення строку звернення до суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2023 апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу ХОАС від 28.04.2022 про залишення позову без розгляду - скасовано. Справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Справа надійшла до Харківського окружного адміністративного суду 27.10.2023, на підставі Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передана для продовження розгляду судді Біловій О.В.

Ухвалою судді від 22.11.2023 клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду - задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що позивач проходив службу в органах Національної поліції, на момент введення воєнного стану в Україні в зв`язку з військовою агресією росії щодо України ніс службу у відділі реагування патрульної поліції Ізюмського районного управління поліції ГУ НП в Харківській області. З дня введення воєнного стану, а також після руйнування будівлі ГУ НП внаслідок авіаудару, виконував наказ безпосереднього керівника, перебував вдома зі зброєю до особливого розпорядження. З березня 2022 року контакт з керівництвом Головного управління Національної поліції в Харківській області було втрачено. Позивач був позбавлений можливості здійснювати комунікацію відповідно до положень діючого в Україні законодавства, що було обумовлено відсутністю можливості стабільно використовувати будь-які форми електронної комунікації, оскільки був відсутній мобільний зв`язок від операторів України, відсутня можливість користування мережею Інтернет, відсутнє світло. Зазначені обставини були відомі відповідачу та ним не оспорюються. Крім того, позивач опікувався своєю матір`ю, яка була інвалідом 2 групи, тяжко хворіла та потребувала постійного догляду. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача померла. 19 березня 2022 року з дружиною та двома неповнолітніми дітьми, 2007 та 2013 року народження, знаходився у своїх родичів в приватному будинку в м.Ізюм. Почули стук у ворота, вийшли на вулицю, побачили окупантів, які були озброєні автоматами та табельною зброєю. Домоволодіння було оточене військовою технікою окупантів: 2 БТР та броневик. Окупанти стали перевіряти документи позивача та його родини, вимагали військовий квиток, почали вимагати здати зброю, погрожували фізичною розправою, шантажували дітьми та дружиною. Вони говорили, що в них є списки всіх поліцейських міста, що не дозволять виїхати з міста. Під впливом психічного та фізичного насильства окупанти насильно вивели його з будинку, посадили в свій військовий автомобіль та повезли до свого місця базування у школі, де вимагали віддати зброю, при цьому залякували, шантажували дітьми. Наказ про необхідність у строк до 30.04.2022 вийти з окупованих територій та прибути до місця дислокації, визначеного керівництвом ГУ НП в Харківській області, він не отримував. На думку позивача, ним не вчинено дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі в період з 01.05.2022 по 03.06.2022 без поважних підстав, невиконання усного наказу керівників ГУ НП в Харківській області та невзяття участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Виїхати з м.Ізюм на підконтрольну Україні територію не міг, так як транспортного сполучення не було, інфраструктура міста була зруйнована, мости через р.Сіверський Донець, через які можна було виїхати на підконтрольну Україні територію, знищені. Крім того, не мав реальної можливості виїхати з міста, оскільки пересування працівників поліції України, військовослужбовців, учасників АТО та взагалі осіб чоловічої статі з міста Ізюм було заборонено під загрозою застосування зброї з боку окупантів, «зелений коридор»» був відсутній, що було відомо відповідачу. Вважає, що службове розслідування проведено поверхнево, без з`ясування всіх обставин, за відсутності доказів відсутності на службі без поважних причин та доведення наказу керівника до його відома. З урахуванням наведеного вважає, що спірні накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. При цьому вказує, що дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння позивача з`ясувала повно та оцінила правильно, вчинений поліцейським проступок кваліфікувала правильно, норми закону визначила як належні, зміст норми права витлумачила відповідно до їх дійсної суті, а відтак, забезпечила дотримання процедури притягнення особи до відповідальності, тому підстави для скасування оскаржуваних наказів -відсутні.

У судовому засіданні 20.12.2023 позивачем та його представником адвокатом Щербаковим С.Ю. та представницею відповідача надані пояснення щодо заявлених позовних вимог, допитані в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які також проходили службу у Національній поліції України у спірний період.

У судовому засіданні 23.01.2024 позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені у позовній заяві.

Представниця відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на мотиви та доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 з 13 серпня 2010 року до 06 листопада 2015 року проходив службу в Органах внутрішніх справ України, з 07 листопада 2016 року в Національної поліції України, з 09 лютого 2021 року - на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУН в Харківській області, старший сержант поліції.

Має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 .

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що 28.04.2022 начальником Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області полковником поліції ОСОБА_8 був відданий усний наказ, зокрема, і позивачу, який перебував на тимчасово окупованій території, до 30.04.2022 евакуюватися на підконтрольну територію України та прибути за місцем дислокації підрозділу. Станом на 09.05.2022 поліцейський до підрозділу для проходження служби не прибув, на службі був відсутній та не виконував свої функціональні обов`язки.

У зв`язку з чим, наказом ГУНП в Харківській області «Про призначення та проведення службового розслідування» від 10.05.2022 №608 призначено провести службове розслідування за обставинами, викладеними у рапорті начальника Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області полковником поліції ОСОБА_8 від 09.05.2022.

За наслідками проведення службового розслідування начальником ГУ НП в Харківській області - генералом поліції третього рангу - Тимошком Володимиром 03.06.2022 затверджено Висновок службового розслідування.

У вказаному висновку зазначено, зокрема: «Відповідачем опитано керівників поліцейських, відносно яких проводилось службове розслідування, здійснені телефонні дзвінки, направлені смс-повідомлення на номер телефону, у мессенджер «WhatsApp» та на електронну пошту позивача про необхідність прибуття до ГУ НП в Харківській області, про що складено акти огляду електронної комунікації та про відмову від надання письмових пояснень».

Також у висновку вказано, що з 01.05.2022 по 03.06.2022 позивач без поважних причин був відсутній на службі, не виконав усний наказ керівників щодо необхідності у строк до 30.04.2022 евакуюватися з окупованих територій та прибути до місця дислокації, визначеного керівництвом ГУ НП в Харківській області, для проходження служби, виконання своїх функціональних обов`язків, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

За висновком службового розслідування, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності позивача на службі без поважних причин з 01.05.2022 по 03.06.2022. тим самим скоївши прогули, в порушення вимог ч.1 ст. 8, п. 1, 2 ч.1 ст.18. п. 24 ч.1 ст. 23. ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 1, 2, 4, 8. 13 ч. 3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.2 абз. 1 наказу Національної поліції України від 08.04.2022 року №242. п. 1 наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 №818, застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.06.2022 року № 296 Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» (п.26) за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 01.05.2022 по 03.06.2022, тим самим скоївши прогули, в порушення вимог ч.1 ст. 8. п. 1.2 ч.1 ст. 18. п. 24 ч.1 ст. 23. ч. 2 сі. 24 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 2 ст. 19 Конституції України, п. 1.2. 4. 8. 13 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України. п.2 абз. 1 наказу Національної поліції України від 08.04.2022 року №242, п. 1 наказу ГУНП в Харківській області від 15.08.2016 №818 застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

На підставі зазначеного наказу, наказом за №289 ос від 14 червня 2022 року ОСОБА_1 звільнено згідно з п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію від 02.07.2015 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з 14.06.2022, без виплати грошового забезпечення з 01.05.2022 по 03.06.2022.

Не погоджуючись з оскаржуваними наказами відповідача, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту - Закон України №580-VIII).

Положеннями частини першої статті 8 Закону України №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 18 Закону України №580-VIII поліцейській зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону України №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 23 Закону України №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Приписами статті 24 Закону України №580-VIII встановлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно пункту 6 частини першої статті 77 Закону України №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII (далі по тексту - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Згідно з частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 8, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно з статтею 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до вимог абзаців другого та третього пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 (далі по тексту - Правил етичної поведінки) під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Згідно з частиною десятою 1 статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок проведення службових розслідувань в органах поліції, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення станом на час виникнення спірних правовідносин визначався Порядком проведення службового розслідування у Національній поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 (далі по тексту - Порядок №893).

Пункт 2 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до пункту 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з пунктом 7 розділу V Порядку №893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина перша статті 11 Дисциплінарного статуту).

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Відтак, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарних проступків, зокрема, невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

З огляду на зазначене нормативне регулювання, суд зазначає, що основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану» №64/2022 введено воєнний стан на території України, який внаслідок неодноразового продовження триває.

Судом встановлено, що позивач на час введення воєнного стану проходив службу у місті Ізюм Харківської області, безпосереднім керівником позивача був заступник начальника ВРПП Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області.

Загальновідомими є обставини, що місто Ізюм Харківської області з початку військової агресії зазнавало і зазнає артилерійських та ракетних обстрілів, з квітня по вересень 2022 року перебувало у тимчасовій окупації.

Підставою для проведення службового розслідування слугував рапорт від 09.05.2022 ОСОБА_8 , в якому зазначено про відсутність позивача на службі без поважних причин.

В якості доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді безпідставної відсутності на службі в період з 01.05.2022 по 03.06.2022 відповідач надав висновок службового розслідування, рапорт ОСОБА_8 , акти від 21.05.2022 огляду електронної комунікації.

На переконання відповідача, вказані докази є належними та достатніми на підтвердження відсутності позивача на службі без поважних причин, у зв`язку з чим вважає, що позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом звільнення зі служби в поліції.

Проте, суд зазначає, що під час проведення службового розслідування відповідач не повно встановив обставини, не з`ясував, якими саме доказами зафіксовано факт доведення до позивача усного наказу керівництва про прибуття до місця дислокації, факт відсутності позивача на службі та фактичну можливість виходу з окупації.

За клопотанням позивача судом допитано в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,

Позивач у судовому засіданні повідомив, що він є учасником бойових дій, брав участь у АТО. На початку збройної агресії рф ніс службу в м. Ізюм. Було розпорядження перебувати за місцем служби. Пізніше ходили слухи про можливу евакуацію, але вказане доведено до особового складу не було. ОСОБА_3 на інструктажі повідомив, щоб не вступали у конфлікти з окупантами. Після чергування 02.03.2022 ОСОБА_5 , напарник по екіпажу, підвіз позивача додому. З 02.03.2022 позивач перебував за іншою адресою у родичів, за якою з 28.02.2022 перебувала його родина, що знаходиться по інший бік річки від Харкова. 19.03.2022 приїхали окупанти, роззброїли. У всіх була лише табельна зброя, автомати були відібрані. Позивач має авто, але у лютому воно було в непридатному до використання стані. З 21.03.2022 позивач повернувся за своєю адресою. Позивач також повідомив, що мав лежачу мати, яку не міг залишити саму та виїхати. 05.06.2022 через погіршення її стану, на велосипеді поїхав до Ізюмської ЦРЛ викликали швидку, на якій мати привезли до лікарні, де вона згодом ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Зазначив, що у вересні 2022 після деокупації міста Ізюм його допитували у відділку поліції, він проходив поліграф, йому заборонили покидати м. Ізюм. Він чекав на вказівки керівництва щодо подальших дій.

Вказані обставини підтвердили у судовому засіданні допитані свідки.

Так, допитаний в якості свідка начальник відділку поліції №1 ОСОБА_3 повідомив суду, що він не перебував в окупації. Протягом 01-02 березня 2022 перебував у м. Ізюм, добу перебував у місті, після чого була команда начальника вийти до м. Барвєнково. Начальником РУП двічі збирався особовий склад та було повідомлено про необхідність евакуюватися, тим хто не хотів залишити домівки - зняти форму, заховати зброю. Ще 08-09 березня 2022 також забирали поліцейських з міста.

Допитаний в суді в якості свідка заступник начальника ВРПП Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_2 зазначив, що проходив службу в м.Ізюм, начальник райуправління збирав двічі особовий склад, було наказано всім бути на зв`язку, нести службу за встановленим графіком, повідомлено, що можливо буде евакуація до Чугуївського або Лозівського району. Через мости військові блокпости пропускали поліцейських на службових авто. 4-5-го березня 2022 в райвідділі нікого не було, до позивача не додзвонився, запропонував своїм виїхати до Барвєнкова . Протягом періоду окупації з позивачем не спілкувався. У середині березня 2022 для евакуації був один автомобільний маршрут, збирали людей фізично, вивозили в супроводі поліції, зв`язку на території міста не було, тому позивачу зателефонувати не могли.

Допитаний в якості свідка зазначив, що до окупації на загальних зборах був наказ начальника отримати зброю, переодягтися в цивільне, перебувати вдома, за місцем реєстрації, до особливого розпорядження. Декілька разів під час окупації бачився з позивачем, мати його тяжко хворіла, лежала в реанімації. Намагався прибути до міста Харків, проте зміг це реалізувати лише у липні 2022 року, оскільки була відсутня можливість через руйнування мостів. Вказав, що жодних наказів від керівництва ГУ НП у Харківській області не отримував, оскільки був відсутній як мобільний, так і будь-який інший зв`язок та електропостачання.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 , інспектор відділу реагування патрульної поліції, зазначив, що працював з позивачем в одному секторі на посаді поліцейського. З 1 на 2 березня 2022 чергували, змінилися. У відділі була створена група у WhatsApp, в якій відмічалися до моменту захоплення міста. З 02.03 на 03.03 був приліт у відділок поліції. Ним і позивачем було повідомлено ОСОБА_2 , що все в порядку, що вони знаходяться вдома. 04.03.2022 ОСОБА_4 вивіз сім`ю до м. Барвєнкове та посадив на потяг, пістолет заховав, був вдома у м. Ізюм, з 06.03.2022 виїхав на іншу половину міста, наказів про вихід не було. ОСОБА_3 чи ОСОБА_8 казали, що може бути евакуація без сімей. 07.04.2022 виїхав на своєму авто, яке ховав у гаражі, через АДРЕСА_2 . 14.09.2022 після деокупації бачив позивача в м. Ізюмі.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 - інспектор відділу реагування патрульної поліції, напарник по екіпажу позивача, повідомив суду, що з 6:00 24 лютого 2022 він та позивач прибули до відділку. З 1 по 2 березня була крайня зміна, далі за наказом залишалися по домівках, була команда бути на зв`язку, якщо буде команда - буде евакуація. Авто їм не надавалося. 2 березня останній раз бачив позивача. На початку квітня 2022 поїхали в місто Куп`янськ, повернулися звідти, зв`язався з керівництвом райвідділу наприкінці квітня 2022. За позивача нічого поганого не чув, добра, ввічлива людина, на яку можна покластися, з 2018 року працюють разом.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 , старший інспектор ювенальної превенції сектору превенції Ізюмського РУП, повідомив суду, що знає позивача з 2011 року, працювали разом, є сусідами. З 2017 року ОСОБА_7 працює в іншому підрозділі у Ізюмському РУП. 24.02.2022 видали зброю - пістолети, вдвох заступали у наряди з 24.02.2022, 02.03.2022 ОСОБА_7 змінився. На зборах присутнім не був, вказівки у WhatsApp - сидіти вдома. 27.02.2022 ОСОБА_7 вивіз сім`ю до с. Заводи та 02.03.2022 повернувся назад. 05.03.2022 були нові удари поблизу с. Заводи, дружина з дітьми виїхали до міста Барвєнково. ОСОБА_10 із заступником вже поїхали до Харкова, дружина звільнилася за власним бажанням, здала зброю та виїхала 06.03.2022 до Польщі. 07.03.2022 ОСОБА_7 повернувся до села Заводи, де був до 26.03.2022, після чого виїхав до м. Барвєнково. 07.03.2022 телефонував позивачу, але він був не на зв`язку, ОСОБА_1 проживав на іншій стороні міста. 13.09.2022 перший день заїхали в м. Ізюм, заїхав до ОСОБА_1 .

Як вбачається з висновку службового розслідування, 28 квітня 2022 року безпосереднім керівником позивача начальником відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, майором поліції ОСОБА_11 на виконання наказу про необхідність виходу особового складу з окупації в строк до 30 квітня 2022 року, здійснювався телефонний дзвінок на номер телефону позивача.

Але з письмового пояснення майора поліції ОСОБА_11 не вбачається, що він дзвонів позивачу у зазначений час та повідомляв про необхідність евакуації. Зазначені обставини підтверджуються поясненими, які ОСОБА_11 надавав ГУНП в Харківській області в рамках проводеного службового розслідування.

Як вбачається з пояснення ОСОБА_11 , станом на 12.05.2022 останній володів наступною інформацією відповідно підлеглих йому працівників відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області: поліцейський ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, старший сержант поліції ОСОБА_1 перебуває у м. Ізюм, періодично виходить па зв`язок, останнього разу 21.04.2022. Номер мобільного телефону - НОМЕР_3 .

При цьому ОСОБА_11 зазначено, що оповіщення особового складу (з ким був зв`язок) з приводу відданого 28.04.2022 ОСОБА_10 усного наказу щодо повернення до 30.04.2022 здійснювалося його заступником ОСОБА_2 , який у судовому засіданні також не підтвердив того, що зміг додзвонитися до позивача.

Відтак, факт доведення прямим керівником позивача вказаного наказу позивачу не може підтверджуватися поясненнями ОСОБА_11 , а відтак вказані доводи висновку суперечать наданим останнім поясненням, а отже не є доведеними в ході службового розслідування.

Позивач наголошує, що йому не доводилося керівництвом наказів чи інструкцій щодо вчинення конкретних дій, явки чи перебування у конкретному місці та не було надано жодних роз`яснень і настанов з приводу того, що робити, яким чином виїхати з окупованого міста на підконтрольну територію України, телефонний зв`язок та Інтернет у місті на час окупації були відсутні.

Відповідач посилається на те, що з позивачу було доведено усний наказ про вихід з окупації засобами електронної комунікації, зокрема, за допомогою мобільного додатку WhatsApp на номер .

В той же час, матеріали справи містять виключно фотоматеріали з приводу направлення викликів для подання пояснень в межах службового розслідування, здійснені відповідачем 17.05.2022 засобами електронного зв`язку за допомогою додатку Телеграм, в якому зазначено, що позивач останній раз був на зв`язку 06.03.2022, на електронну скриньку позивача, та дані про здійснення виклику на номер позивача 21.05.2022 з позначкою «виклик скасований».

При цьому в додатку Телеграм відсутні позначка доставлення та прочитання вказаного повідомлення.

Доказів направлення будь-яких повідомлень з приводу доведення до позивача усного наказу від 28.04.2022 засобами електронного зв`язку ані матеріали службового розслідування, ані матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Кабельні телекомунікаційні системи» №0103231 від 01.03.2023, в період з 28 квітня 2022 року по 03 червня 2022 року в м. Ізюм та в Ізюмському районі Харківської області у зв`язку з окупацією даної території та активними бойовими діями Інтернет від провайдерів провідного зв`язку та мобільний Інтернет від операторів мобільного зв`язку України був відсутній, відповідно була відсутня можливість користування мережею Інтернет.

Доказів здійснення спроб зв`язатися іншим чином з позивачем з метою повідомлення вказаних обставин до матеріалів справи відповідачем не надано.

Також, судом з матеріалів справи встановлено, що позивач, перебуваючи в окупації, опікувався своєю матір`ю, яка була інвалідом 2 групи, тяжко хворіла та потребувала постійного догляду. Зазначені обставини підтверджуються довідкою МСЕК, виписками з історії хвороби та свідченнями, отримані судом при допиті свідків. Як вбачається з матеріалів справи, мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Відтак, у позивача були наявні об`єктивні причини неможливості виїзду з м. Ізюм.

Відтак, встановлені судом обставини спростовують висновки відповідача про відсутність позивача на службі без поважних причин.

Натомість, відповідачем належними доказами не доведено невиконання позивачем усного наказу керівництва ГУ НП щодо необхідності у строк до 30.04.2022 евакуюватися з окупованих територій та прибути до місця дислокації, визначеного керівництвом ГУ НП в Харківській області та, як наслідок, відсутність на службі з 01.05.2022 по 03.06.2022 без поважних підстав.

Суд також зазначає, що з урахуванням умов, в яких станом на день винесення наказу про вихід з окупації, відсутність зв`язку та можливості негайно довести вказаний наказ до працівників поліції, що перебували в окупації, неможливості безперешкодно покинути м. Ізюм та добратися до місця дислокації підрозділу, поставлений строк для виконання наказу, а саме 2 дні, є об`єктивно недостатнім, а відтак з початку його встановлення унеможливлював вчасне виконання вказаного наказу.

Також, суд враховує, що при проведенні службового розслідування позивач не був обізнаний, письмових пояснень щодо обставин перебування на службі у спірний період не надавав та не відмовлявся від їх надання.

Дії відповідача щодо виклику позивача для надання пояснень під час службового розслідування шляхом телефонних дзвінків, направлення повідомлень на телефонний номер, мессенджер «WhatsApp» та на електронну пошту, враховуючи їх неотримання позивачем, не спростовують доводів позивача про неповне з`ясування всіх обставин. У висновку службового розслідування, також зазначено, що із позивачем, на час спроби здійснити телефонний виклик, був відсутній мобільний зв`язок.

Також судом враховується, що загальновідомими обставинами є руйнація у березні 2022 року будівлі поліції у місті Ізюм Харківської області, тривала окупація міста Ізюм, відсутність будь-якого зв`язку.

Слід зазначити, що невихід працівників на роботу внаслідок ведення воєнних дій та пов`язаних з ними обставин, не свідчить беззаперечно про їх відсутність на службі без поважних причин.

Зазначене обумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я таких працівників та їх сімей і не може вважатися єдиною самостійною підставою, що свідчить про відсутність на роботі без поважних причин. Крім того, суд зазначає, що враховуючи наявність у позивача статусу учасника бойових дій, отриманого до повномасштабного вторгнення, загальновідомі факти цілеспрямованого полювання ворога на ветеранів АТО з метою їх ліквідації або тортур, ризик для життя та здоров`я позивача при виїзді з зони окупації був суттєвим та очевидним.

Висновки службового розслідування, які відповідач визнав обґрунтованими, зроблені лише з урахуванням пояснень керівників поліцейських, відносно яких проводилось службове розслідування, які не є безпосередніми керівниками позивача, без надання оцінки доводам позивача, без з`ясування усіх обставин, без урахування особи позивача, ступеня його вини, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, його попередньої поведінки, ставлення до служби.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився у відсутності на службі без поважних причин з 01.05.2022 по 03.06.2022, скоєння прогулів.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне визнати протиправними накази від 03.06.2022 №296 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення та від 14.06.2022 №289 о/с про звільнення його зі служби з наступного дня за днем звільнення (14.06.2022), а саме з 15.06.2022.

З огляду на непідтвердження в ході розгляду справи факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку, позбавлення позивача грошового забезпечення за травень 2022 суд вважає необґрунтованим та протиправним.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи, що оскаржувані накази підлягають скасуванню, а також те, що останнім робочим днем позивача було 14.06.2022, позовна вимога позивача про поновлення його на посаді підлягає задоволенню шляхом поновлення на посаді з 15.06.2022.

Оскільки за наслідками судового розгляду судом прийнято рішення про поновлення позивача на посаді, також на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 №988 (далі по тексту - Постанова Кабінету Міністрів України №988).

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі по тексту - Порядок №260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 9 розділу І цього ж Порядку №260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та діяв на час звільнення позивача, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

У свою чергу п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі по тексту - Порядок №100), визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.

Враховуючи вказане та прийняття судом рішення про поновлення на посаді, кількість днів вимушеного прогулу складає 588 днів.

Згідно наданої відповідачем довідки про грошове забезпечення позивача, за квітень 2022 рік нараховано 11789,52 грн, за травень 2022 року нарахування та виплата грошового забезпечення не здійснена відповідно до наказу від 14.06.2022 №289 о/с, щодо якого суд прийшов до висновку про наявність підстав для його скасування.

Відтак, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, має бути обрахований, виходячи із заробітної плати за квітень-травень 2022 року, проте відповідачем протиправно не було нараховано та виплачено позивачу грошове забезпечення за травень 2022 внаслідок прийняття протиправного наказу, суд позбавлений можливості обрахувати розмір середньоденного грошового забезпечення позивача, а отже й суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги цій частин шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеною прогулу за період з 15.06.2022 по 23.01.2024, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_1 за квітень - травень 2022 року.

При цьому, середньоденне грошове забезпечення, зазначене відповідачем в довідці про доходи позивача № 1195 від 22.12.2023, не може братися до уваги, оскільки обраховане відповідачем без урахування грошового забезпечення за травень 2022 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду у частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.06.2022 року № 296 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейських ГУНП в Харківській області» в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області за №289 о/с від 14 червня 2022 року, яким ОСОБА_1 звільнено згідно з Законом України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за п.6 ч.1 с.77 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з 14.06.2022 року, без виплати грошового забезпечення з 01.05.2022 по 03.06.2022.

Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Ізюмського РУП в Харківській області з 15.06.2022;

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеною прогулу за період з 15.06.2022 по 23.01.2024, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_1 за квітень - травень 2022 року.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допустити до негайного виконання.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 30 січня 2024 року.

Суддя Білова О.В.