Справа № 280/2847/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2024 року м. Дніпросправа № 280/2847/23
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року (суддя Бойченко Ю.П.)

у справі № 280/2847/23

за позовом ОСОБА_1 ,

до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив:

визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.01.2023 № 40 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.01.2023 з врахуванням до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.07.1979 № 3163203 за період з 01.03.2000 по 24.05.2006; з 31.03.2022 по 17.01.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 10.06.2022 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, в якій просив призначити пенсію за віком. За результатом розгляду заяви за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області рішенням від 15.06.2022 № 40 у призначенні пенсії позивачу відмовило з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Позивач повторно звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою від 19.01.2023 про призначення пенсії. Заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області і рішенням від 25.01.2023 № 40 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж. Як зазначив відповідач, страховий стаж позивача становить 27 років 3 місяці 11 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.03.2000 по 24.05.2006 в ФГ «Лада», оскільки відсутня довідка про сплату страхових внесків за заявника. Позивач зазначає, що не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Крім того, в рішенні від 25.01.2023 № 40 немає жодних обґрунтувань не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 31.03.2022 по 17.01.2023.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.01.2023 № 40 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.03.2000 по 24.05.2006 включно та з 01.04.2022 по 17.01.2023 включно.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.01.2023 про призначення пенсії за віком.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що записами у трудовій книжці позивача від 05.07.1979 серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивач 01.03.2000 прийнятий до Фермерського господарства «Лада» на посаду тракториста, а 24.05.2006 виведений з ФГ «Лада» у зв`язку із ліквідацією підприємства. Судом враховані правові висновки Верховного Суд у постанові від 04.09.2018 у справі №482/434/17, що особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи на цьому підприємстві.

Суд дійшов висновку, що ті періоди, за які позивачу нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, навіть за умови несплати (несвоєчасної сплати) роботодавцем страхових внесків з такої заробітної плати, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача. Крім того, в оскаржуваному рішенні відповідач не посилається на те, що заробітна плата позивачу у спірні періоди не нараховувалась та не виплачувалась.

Також суд встановив, що відповідач не в повному обсязі зарахував до страхового стажу період роботи позивача з 01.06.2021 по 17.01.2023 охоронником у Запорізькій автостанції № 1. Враховуючи період з 01.06.2021 по 31.03.2022 відповідач в оскаржуваному рішенні не зазначає про причини не зарахування до страхового стажу цього періоду в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідач наполягає на правомірності прийнятого рішення від 25.01.2023 № 40, оскільки страховий стаж позивача становить 27 років 3місяці 11 днів. Не підлягає зарахуванню до страхового стажу період роботи позивача з 01.03.2000 по 24.05.2006 у фермерському господарстві, оскільки час роботи у фермерському господарстві зараховується до загального та безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці та документів, що підтверджують сплату страхових внесків до органів Пенсійного фонду України відповідно ч.3 ст.34 до Закону України «Про фермерське господарство». За даний період роботи відсутні відомості, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування. Також скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.04.2022 по 17.01.2023 включно.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до поданого відзиву на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.06.2022 звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву, за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 15.06.2022 № 40 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу.

Позивач повторно звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою від 19.01.2023 про призначення пенсії за віком.

Заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 25.01.2023 № 40 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 29 років.

В обґрунтування рішення пенсійним органом зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 3 місяці 11 днів. За доданим пенсійному органу документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.03.2000 по 24.05.2006 в фермерському господарстві «Лада», оскільки відсутня довідка про сплату внесків за заявника.

Не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За правилами ч. 3 ст. 24 цього Закону страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. «а» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст.62 цього Закону основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

В даному випадку, даними трудової книжки позивача підтверджено факт його роботи в ФГ «Лада» трактористом з 01.03.2000 по 24.05.2006 (а.с.15). 24.05.2006 позивач виведений з ФГ «Лада» у зв`язку із ліквідацією господарства.

Як встановлено судом першої інстанції, сторонами не спростовується, до архівних установ документи господарства не передавалися, про що свідчать листи Комунальної установи «Трудовий архів» Оріхівської міської ради від 11.01.2023 № 15/Л-203-2 та від Державного архіву Запорізької області від 01.07.2022 № 0607/Л-672 (а.с.25-26).

Підставою не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.03.2000 по 24.05.2006 є відсутність довідки про сплату страхових внесків за заявника.

Суд апеляційної інстанції з цього приводу зазначає таке.

В період роботи позивача у фермерському господарстві «Лада» з 01.03.2000 по 24.05.2006 діяв Закон України «Про селянське (фермерське) господарство», який втратив чинність 29.07.2003 на підставі Закону України «Про фермерське господарство» № 973-IV від 19.06.2003. В свою чергу, 29.07.2003 набрав чинності вказаний вище Закон України «Про фермерське господарство».

Відповідно до ч.1 - 3 ст.28 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» особи, які працюють у селянському (фермерському) господарстві за трудовим договором (контрактом), та члени селянського (фермерського) господарства починаючи з 16-річного віку підлягають пенсійному забезпеченню нарівні з працівниками сільського господарства, а також загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття і загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, відповідно до законодавства.

Селянське (фермерське) господарство реєструється як платник збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного фонду України за своїм місцем розташування, у встановленому порядку сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з усіх видів заробітку за членів селянського (фермерського) господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), а також як платник страхових внесків з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначених у частині першій цієї статті, сплачує страхові внески у встановленому законодавством порядку.

Час роботи в селянському (фермерському) господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків (збору) на соціальне страхування.

Відповідно до ч.1 - 3 ст.34 Закону України «Про фермерське господарство», на яку посилається скаржник, члени фермерського господарства і особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і пенсійному забезпеченню в порядку, встановленому законом.

Фермерське господарство у встановленому законом порядку реєструється як платник внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в органах Пенсійного фонду України і Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Час роботи у фермерському господарстві членів господарства та осіб, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом), зараховується до загального і безперервного стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці і документів, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування.

В той же час, згідно наведених вище норм до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (01.01.2004) питання пенсійного забезпечення, в тому числі і порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Після 01.01.2004 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Згідно наведеного вище Порядку № 22-1 для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, з 01.01.2004 орган, що призначає пенсію, також враховує індивідуальні відомості про застраховану особу за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За наведеного вище правового регулювання в контексті спірних правовідносин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що є помилковим висновок відповідача про не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в фермерському господарстві «Лада» з 01.03.2000 по 24.05.2006, оскільки цей період підтверджується записами трудової книжки позивача і відповідачем не спростовується.

В даному випадку єдиною підставою для незарахування періоду роботи позивача у ФГ «Лада» є відсутність довідки про сплату страхових внесків за заявника. При цьому пенсійний орган зазначає, що починаючи з 01.01.2004 тривалість страхового стажу визначається на підставі відомостей про сплату страхових внесків за позивача як застраховану особу, які містяться в реєстрі застрахованих осіб.

Наведене вище мотивування пенсійного органу в оскаржуваному рішенні про відмову в призначенні пенсії за віком не відповідає нормам діючого законодавства, зокрема, приписам п.2.1 Порядку № 22-1, які не передбачають подання особою разом із заявою про призначення пенсії за віком документів про сплату страхових внесків, в тому числі для підтвердження страхового стажу після 01.01.2004.

За змістом п.2.1 Порядку № 22-1 саме орган, що призначає пенсію, за періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб, тобто з 01.01.2004 страховий стаж особи визначається з урахуванням відомостей про застраховану особу за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, ведення якого забезпечується Пенсійним фондом України.

Стосовно твердження відповідача про необхідну наявність відомостей про сплату страхових внесків як обов`язкової умови зарахування певного періоду роботи до страхового стажу суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язок сплати страхових внесків по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч.ч. 6 та 12 ст. 20) та обов`язок сплати єдиного внеску по Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (п. 10 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків.

Виходячи з положень вказаних Законів, найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків. Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Працівник же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу заявника (форма ОК-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 805/3362/17-а, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Стосовно висновку суду першої інстанції про зарахування до страхового стажу позивача період робот з 01.04.2022 по 17.01.2023 суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач, вважаючи такий висновок суду помилковим, разом з тим жодним чином не обґрунтовує своїх доводів в цій частині.

Встановлені у справі обставини свідчать, що за даними трудової книжки позивача у період з 01.06.2021 по 17.01.2023 позивач працював охоронником у Запорізькій автостанції № 1.

Відповідно до розрахунку страхового стажу, складеного пенсійним органом станом на дату звернення позивача із заявою від 19.01.2023, цей період враховано частково з 01.06.2021 по 31.03.2022, підстави не зарахування до страхового стажу позивача даного періоду в повному обсязі відповідачем не визначені, із матеріалів справи не вбачаються, що свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.04.2022 по 17.01.2023.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неналежну перевірку наданих позивачем документів, не забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача, і, як наслідок, протиправність рішення відповідача про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до поданої ним заяви від 19.01.2023.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі № 280/2847/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко