Справа № 120/16317/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 січня 2024 р. Справа № 120/16317/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

26.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не звільненні позивача з військової служби за сімейними обставинами у зв?язку з наявністю матері, яка є особою з інвалідністю другої групи;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" за сімейним обставинами у зв?язку з наявністю матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 був мобілізований до лав Збройних Сил України, вступив на військову службу.

Вказав, що його мати є особою з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим, 04.05.2023 року позивач подав через безпосереднього командира (по команді) рапорт про звільнення з військової служби відповідно до пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу", за сімейними обставинами.

Враховуючи те, що на час звернення до суду відповідачем, внаслідок протиправної бездіяльності не прийнято рішення за результатами розгляду вищевказаного рапорту, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить зобов`язати останнього прийняти рішення про його звільнення з військової служби.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Цією ж ухвалою суду витребувано у відповідача рапорт позивача від 04.05.2023 року разом з усіма додатками; рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 04.05.2023 року, а також докази направлення такого рішення позивачу.

23.11.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позивач подавав рапорт 04.05.2023 року, але він не надав рапорт до своїх безпосередніх командирів, чим порушив процедуру звернення із службових та особистих питань серед військовослужбовців відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил У країни.

Враховуючи вищевикладене, просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

29.11.2023 року представник позивача подав відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позовні вимоги.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

Позивач був призваний до Збройних Сил України, в зв`язку з загальною мобілізацією, та є старшим солдатом, водієм автомобільного взводу підвозу продовольства, речового та військово - технічного майна роти забезпечення Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07.03.2023 року ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 026604 від 22.12.2022 року ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності. Причина інвалідності - загальне захворювання. Інвалідність встановлено безтерміново.

Згідно висновку лікарсько - консультативної комісії № 208/4 від 24.11.2022 року ОСОБА_2 , 1938 року народження, потребує дороговартісного лікування та стороннього догляду.

У зв`язку з цим, 04.05.2023 року позивач подав рапорт безпосередньо до командира батальйону матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері із числа осіб з інвалідністю (ІІ група), яка потребує стороннього догляду.

До рапорту додав наступні документи:

- копії паспортів: позивача та його матері ОСОБА_2 ;

- копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07.03.2023 року;

- копії РНОКПП позивача та його його матері ОСОБА_2 ;

- копію довідки до акту огляду МСЕК: серія 12 ААГ № 026604 від 22.12.2022 року, виданої на ім`я ОСОБА_2 ;

- копію висновку лікарсько - консультативної комісії № 208/4 від 24.11.2022 року.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною щодо не розгляду рапорту та не звільнення його на підставі п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 17 Конституції України визначено, що оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

В свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначені підстави для звільнення з військової служби.

Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Так, підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153/2008 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:

під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_3 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;

у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;

у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України.

Стосовно порядку звільнення, пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Згідно з пунктом 5 Переліку документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби (додаток 19) при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу" та визначено підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед іншого такі як наявність одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю ІI групи. Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Як вже зазначалося судом, 04.05.2023 року позивачем подано рапорт безпосередньо до командира батальйону матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки виникла необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи.

Рапорт зареєстрований під вх.№17425 від 04.05.2023 року, що підтверджується відбитком штемпеля Військової частини НОМЕР_1 .

Також суд зазначає, що на звороті аркушу Рапорту міститься погодження помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи, начальника юридичної служби із формулюванням: «відповідає вимогам чинного законодавства». Також вбачається подальший рух Рапорту «по команді», а саме: містяться підписи-погодження від 04.05.2023 року т.в.о. командира батальйону матеріального забезпечення Військової частини НОМЕР_4 та начальника логістики-заступника командира Військової частини НОМЕР_1 .

Проте, як зауважує позивач і не заперечує відповідач, рапорт розглянутий не був.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення позивача з військової служби, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" за сімейним обставинами у зв?язку з наявністю матері, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що фактично питання звільнення позивача з вказаної ним підстави відповідачем не розглядалося та не надавалося висновків про відсутність у позивача права на звільнення з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю II групи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що вимоги зобов`язального характеру є передчасними та фактично такими, що звернуті на майбутнє, адже їх вирішення безпосередньо залежить від результатів розгляду поданого позивачем рапорту.

З огляду на зазначене, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача розглянути рапорт рапорт позивача про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Також, суд зазначає, що судовий збір не підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з тим, що позивач мав пільги щодо сплати судового збору, оскільки згідно п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Таким чином, у позивача був відсутній обов`язок щодо сплати судового збору за подання даного позову, та як наслідок, відсутні і підстави для стягнення сплаченого судового збору в порядку ст.139 КАС України.

Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що з метою повернення помилково сплаченого судового збору від має право звернутись до суду із заявою про отримання подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету, форму якого затверджено Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 04.05.2023 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 04.05.2023 року щодо наявності підстав для звільнення з військової служби відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 )

Суддя Дончик Віталій Володимирович