Справа № 754/17492/23
Суддя: Грегуль О. В.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/30/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне судове рішення складено 29.01.2024)

29 січня 2024 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко, справа № 754/17492/23

ОСОБА_1 - позивач

Головне управління Державної податкової служби у м. Києві - відповідач

Вимоги позивача: визнання протиправною та скасування постанови

Денисюк О.І. - адвокат позивача

Богословець Л.І. і Поліщук М.О. - представники відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позов у якому позивач не погоджуючись із притягненням до відповідальності просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 24.11.2023 про накладення на позивача адміністративного стягнення і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Документ сформовано в системі «Електронний суд».

Ухвалою суду від 05.12.2023 у справі № 754/17492/23 позов залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 07.12.2023 у справі № 754/17492/23 відкрито провадження.

Про час і місце розгляду справи учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, додаток «Дія», а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

У судовому засіданні адвокат позивача позов підтримав і не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача.

Відповідач у судове засідання не з`явився і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав.

Відповідачем подано відзив з проханням відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. 205 КАС України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача.

Вислухавши адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Згідно свідоцтва платника єдиного податку серія А № 277778 позивачка є ФОП.

Згідно протоколу № 37070 про адміністративне правопорушення від 15.11.2023, ГДІГУДПС у м. Києві Гармашем О.В. відносно ФОП ОСОБА_1 складено протокол за ч. 1 ст. 163-15 КУпАП.

Заступником начальника ГУДПС у м. Києві І. Якушко на підставі протоколу № 37070 про адміністративне правопорушення від 15.11.2023, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від «листопада 2023 року», якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 163-15 КУпАП у вигляді штрафу в сумі: 3400 грн..

На другій сторінці постанови про накладення адміністративного стягнення від «листопада 2023 року» зазначено, що дана постанова набирає чинності 24.11.2023 та може бути пред`явлена до виконання до «21.02.2023».

Число місяця в самій постанові про накладення адміністративного стягнення від «листопада 2023 року» взагалі не вказується.

Згідно ч. 2 ст. 283 КУпАП: «Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.».

Згідно ч. 1 ст. 291 КУпАП: «Постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.».

Згідно ст. 292 КУпАП: «Скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення розглядається правомочними органами (посадовими особами) в десятиденний строк з дня її надходження, якщо інше не встановлено законами України.».

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС, 5. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст. 77 КАС України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 2. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У справах щодо застосування суб`єктом владних повноважень чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. 3. В адміністративних справах, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу, обов`язок доказування шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішеннями Кабінету Міністрів України, покладається на позивача. 4. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. 5. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. 6. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ст. 90 КАС України, 1. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 2. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. 3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 4. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.07.2020 у справі № 216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

ЄСПЛ підкреслив, що право на доступ до суду є невід`ємним аспектом гарантій, закріплених у Європейській конвенції з прав людини, посилаючись на принципи верховенства права та уникнення свавілля, які лежать в основі багатьох Конвенції. Можливі обмеження вищезазначеного права не повинні обмежувати доступ, наданий особі, таким чином або в такому обсязі, щоб була порушена сама суть права. Так, ЄСПЛ зазначив, що, застосовуючи процесуальні норми, суди повинні уникати надмірного формалізму, який би зашкодив справедливості розгляду.

Заступником начальника ГУДПС у м. Києві І. Якушко на підставі протоколу № 37070 про адміністративне правопорушення від 15.11.2023, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від «листопада 2023 року», якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 163-15 КУпАП у вигляді штрафу в сумі: 3400 грн.. На другій сторінці цієї постанови зазначено, що дана постанова набирає чинності 24.11.2023 та може бути пред`явлена до виконання до «21.02.2023». Число місяця постановлення цієї постанови в самій постанові про накладення адміністративного стягнення від «листопада 2023 року» взагалі не вказується.

З урахуванням викладеного доводи сторони позивача що оспорювана постанова від «листопада 2023 року» за ч. 1 ст. 163-15 КУпАП у вигляді штрафу в сумі: 3400 грн. постановлена саме 24.11.2023 не ґрунтуються на доказах, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови відповідача саме від 24.11.2023 є безпідставними.

Крім того, вказівка в самій оспорюваній постанові, що вона постановлена на підставі протоколу № 37070 про адміністративне правопорушення від 15.11.2023 та набирає законної сили 24.11.2023 не узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 291 КУпАП і ст. 292 КУпАП щодо строку набрання законної сили.

Разом з тим сама по собі постанова про накладення адміністративного стягнення від «листопада 2023 року», якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 163-15 КУпАП у вигляді штрафу в сумі: 3400 грн. існує та дає правові підстави для висновку про притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 163-15 КУпАП.

Відсутність в оспорюваній постанові конкретного числа місяця її постановлення свідчить про невідповідність цієї постанови вимогам ч. 2 ст. 283 КУпАП, а тому вимоги позову в частині визнання протиправною та скасування цієї постанови суд вважає обґрунтованими.

Що ж стосується позовних вимог про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то ці вимоги є безпідставними, оскільки у порядку визначеному КАС України не вирішуються питання, порядок вирішення яких урегульований нормами КУпАП, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

За таких обставин позов задовольняється частково.

Згідно абзацу першого ч. 1 ст. 139 КАС України, 1. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні позову позивачем двома платежами сплачено відповідно: 536,80 грн. і 322,08 грн. судового збору.

536,80 грн. + 322,08 грн. = 858,88 грн..

Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, позивачеві відшкодовуються судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 241-250 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від «листопада 2023 року», постановлену заступником начальника Головного управління Державної податкової служби у м. Києві Інною Якушко про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-15 КУпАП у вигляді штрафу в сумі: 3400 грн..

Відшкодувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ): 286,29 грн. - судового збору.

У задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: