Справа № 520/29177/23
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 р. Справа № 520/29177/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 26.10.23 по справі № 520/29177/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2023 по 31.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійсненні позивачу розрахунку матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за та грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди під час проходження військової служби з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду від 19.10.2023 року зазначена позовна заява залишена без руху та надано строк на усунення недоліків десять днів з моменту отримання ухвали, у зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року визнано підстави, викладені в заяві представника позивача про поновлення процесуального строку, - неповажними.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 26 жовтня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно зазначено на пропущення позивачем строків звернення до суду в частині вимог про перерахунок грошової допомоги на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань, оскільки до вказаної категорії правовідносин строки звернення до суду взагалі не застосовуються, що встановлено Верховним Судом у справі 140/2168/23. Стосовно решти позовних вимог зазначив, що первинне звернення до суду відбулось в межах строків визначених КАС України в рамках розгляду справи №520/27730/23. Враховуючи неотримання відповіді від суб`єкта владних повноважень на адвокатський запит позивача, ухвалою від 13 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто. Усунувши причини повернення позовної заяви в рамках справи №520/27730/23, позивач вкотре звернувся до суду за захистом своїх прав. Між тим, посилався на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 24.07.2023 у справі №200/3692/21.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 Кодексу адміністративного судочинства України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою суду від 19.10.2023 року зазначена позовна заява залишена без руху та надано строк на усунення недоліків десять днів з моменту отримання ухвали, у зв`язку із невідповідністю останньої вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів на підтвердження виплати щомісячної додаткової грошової винагороди у 2015-2017 роках із зазначенням місяців її виплати у кожному році, доказів на підтвердження місяців, в яких позивачу було виплачено допомогу на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових потреб у 2015-2017 роках та заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням обґрунтування поважності причин пропуску такого строку та доказів на підтвердження поважності таких причин.

Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із визнання підстав, викладених в заяві представника позивача про поновлення процесуального строку, - неповажними, а недоліки зазначені в ухвалі суду від 26 жовтня 2023 року не усуненими.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України, в редакції, чинній на час здійснення спірних виплат, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто всіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення, поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям "грошова винагорода", "одноразова грошова допомога при звільненні" та "оплата праці" і "заробітна плата", які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, вказав, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Така правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом при вирішенні подібних правовідносин, а саме у постановах від 24 вересня 2020 року (справа № 806/2883/17), від 11 липня 2019 року (справа № 814/2789/16), від 01 грудня 2019 року (справа № 823/726/16), від 13 січня 2020 року (справа № 814/1007/16), від 29 вересня 2021 року (справа № 160/8332/20).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

З прийняттям Закону України від 01 липня 2022 року за № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, зокрема, змінено редакцію статті 233 КЗпП України.

Проте, на час здійснення спірних виплат частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 300/4201/22, від 27 квітня 2023 року у справі № 420/14777/22, від 03 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22, який підлягає застосуванню у цій справі, оскільки відповідна судова практика є релевантною до спірних правовідносин сторін.

З огляду на вказане, відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), позивач не обмежений у строках звернення до суду з вимогами про нарахування та виплату грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22.

Зважаючи на викладене, наведені в оскаржуваній ухвалі висновки суду першої інстанції про те, що в зазначеній частині позовних вимог позивач звернувся до суду після спливу строку звернення до суду, є помилковими.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо повернення позовної заяви ОСОБА_1 в зазначеній частині вимог з підстав пропуску строку звернення до суду.

Стосовно пропущення позивачем строків звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року та зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2023 по 31.05.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (2684 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум, колегія суддів зазначає наступне.

З даною позовною заявою позивач звернувся вперше 02.10.2023 (30.09.2023 - вихідний день), тобто в межах строку визначеного частиною першою статті 233 КЗпПУ (у редакції з 19.07.2022).

Колегією суддів з програми Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2023 у справі №520/27730/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу, з підстав того, що на момент звернення представника позивача до суду з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо не надання інформації на адвокатський запит не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору, у зв`язку з чим наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі пункту 4 частини 4 статті 169 КАС України.

З приводу першочергового звернення ОСОБА_1 до суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що подача аналогічного позову до цього ж суду в іншій справі не є поважною причиною пропущення строку звернення до суду.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, через наступне.

Так, зі змісту ухвали прийнятої в рамках розгляду справи №520/27730/23 встановлено, що суд першої інстанції висловлюючись про необхідність отримання відповіді на адвокатський запит фактично спрямував позивача на захист його прав саме після отримання вказаної відповіді.

Отже, позивач отримавши відповідь на адвокатський запит від Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 09.10.2023 №350/176/100-712/1487, звернувся до суду через Електронний суд 14.10.2023, позов у суді першої інстанції зареєстровано 16.10.2023, тобто, фактично позивач звернувся до суду із пропуском строку визначеного приписами ст. 233 КЗпП.

Проте, колегія суддів зауважує, що позивач проходить військову службу у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, що не заперечується відповідачем.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який триває на даний час.

При застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом під час вирішення питання про поновлення процесуальних строків в ухвалах від 27.07.2022 у справі №380/12913/21, від 04.08.2022 у справі №420/2429/20, від 12.08.2022 у справі №400/3957/21 та від 21.09.2022 у справі №360/4969/21.

Враховуючи викладене вище, той факт, що на даний час позивач є військовослужбовцем та вперше звернувся до суду у строк визначений ст. 233 КЗпП, що свідчить про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строку в частині спірних правовідносин, які виникли з 19.07.2022, встановлених частиною першою статті 233 КЗпП (у редакції з 19.07.2022).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 2-р(II)/2022 від 06.04.2022 гарантована Конституцією України рівність усіх людей у їхніх правах і свободах означає конечність забезпечення їм рівних юридичних можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У державі, керованій правовладдям, звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а додержання загальних принципів рівності громадян перед законом та заборони дискримінації, що їх визначено приписами частин першої, другої статті 24 Конституції України, є неодмінним складником реалізації права на судовий захист.

У справі Bellet v. France (заява №23805/94, пункт 36) Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи, те що судом першої інстанції під час постановлення ухвали від 26.10.2023 порушено норми процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 в цій частині вимог з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 по справі № 520/29177/23 - скасувати.

Справу №520/29177/23 за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова