Справа № 520/12978/23
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 р.Справа № 520/12978/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Волошин Д.А.) від 20.09.2023 року (повний текст складено 29.09.23 року) по справі №520/12978/23

за позовом Акціонерного товариства "Харківобленерго"

до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АТ "Харківобленерго", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив скасувати податкове повідомлення - рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №236/35000401 від 29.11.2021 року

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що скарга позивача до ДПС є повністю задоволеною через порушення строків контролюючим органом при її розгляді в ході адміністративного оскарження, оскільки відповідно до ст. 56 Податкового кодексу України (далі-ПКУ) рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) ДПС про продовження розгляду скарги на адресу позивача не надходило, розгляд скарги відбувся поза встановленим ПКУ строком. А також наполягав щодо відсутності вини у виникненні та накопиченні податкового боргу та зазначив, що основними факторами, є наступні чинники - це 1) дефіцит обігових коштів, викликаний непроведенням розрахунків дебіторами за постачання та розподіл електричної енергії, зокрема, із заборгованості КП «Харківводоканал» та КП «Харківські теплові мережі», яка є простроченою понад три роки; 2) через брак обігових коштів, до підприємства застосовувався «нульовий алгоритм» за постановами НКРЕКП, коли регулятором були установлені відрахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії у розмірі 100 % від сум надходжень коштів на поточні рахунки АТ «Харківобленерго» із спеціальним режимом використання як оплата за електроенергію за регульованими тарифами; 3) виконання АТ «Харківобленерго» зобов`язань за договором купівлі електричної енергії в ДП «Енергоринок» відбувалось в примусовому порядку (через «нульовий алгоритм» та «щодобові відрахування»), наявність судових рішень із забороною припинення електропостачання КП «Харківводоканал», товариство фактично здійснювало закупівлю електричної енергії для потреб комунального підприємства за власний рахунок; 4) при сплаті Товариством поточних податкових зобов`язань, застосовуються вимоги пункту 87.9 статті 87 ПК України, згідно з якими у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків, що, в свою чергу, призводить до накопичення податкового боргу внаслідок нарахування пені та штрафних санкцій. Крім того, Позивач зазначив, що за період з 01.01.2020 по 13.09.2021 товариством був самостійно задекларований та своєчасно сплачений ПДВ за податковими деклараціями, у тому числі тими, що зазначені в Акті: за податковою декларацією з ПДВ за листопад 2020 р. сума податку на додану вартість склала 25 695 424,00 грн., підприємством був сплачений податок на додану вартість у розмірі 25 695 424,00 грн. що підтверджується платіжними дорученнями від 10.12.2020 № 2213686. та від 30.12.2020 №2215943;. за податковою декларацією з ПДВ за грудень 2020 р. сума податку на додану вартість склала 31 268 922,00 грн., підприємством був сплачений податок на додану вартість у розмірі 31 268 922,00 грн. що підтверджується платіжними дорученнями від 12.01.2021 № 708/1 та від 29.01.2021 №2898; за податковою декларацією з ПДВ за січень 2021 р. сума податку на додану вартість склала 24 800 222,00 грн., підприємством був сплачений податок на додану вартість у розмірі 24 800 222,00 грн. що підтверджується платіжними дорученнями від 08.02.2021 № 15042 та від 26.02.2021 № 5904; за податковою декларацією з ПДВ за лютий 2021 р. сума податку на додану вартість склала 27 694 846,00 грн., підприємством був сплачений податок на додану вартість у розмірі 25 650 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 09.03.2021 № 6705 та від 30.03.2021 № 8904 та зараховано в рахунок оплати стягнуті у примусовому порядку з розрахункових рахунків товариства кошти у березні 2021 року у сумі 2 046 739,19грн. Крім того, позивач зазначає, що у зазначений період здійснював оплати за рішенням суду по справі №520/11487/19, яким був встановлений порядок його виконання. Зокрема, 18.12.2019 року, рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/11487/19 задоволено позов Офісу великих платників ДПС до AT «Харківобленерго» про стягнення з рахунків товариства у банківських установах податкового боргу у розмірі 319 977 984,59 грн. При цьому судом встановлений порядок його виконання, а саме: протягом січня-грудня 2020 року - у сумі 48 000 000,00 грн., зі сплатою до кінця кожного місяця податкового боргу рівними частинами по 4 000 000,00 грн., у тому числі з податку на додану вартість - 3 660 000,00 грн. та з податку на прибуток - 340 000,00 грн.; протягом січня 2021 року-листопада 2024 року - у сумі 266 311 776,00 грн. зі сплатою до кінця кожного місяця податкового боргу рівними частинами по 5 666 208,00 грн., у тому числі з податку на додану вартість 5 183 775,57 грн. та з податку на прибуток 482 432,43 грн.; в грудні 2024 року 5 666 208,59 грн., у тому числі податок на додану вартість 5 183 776,40 грн. та податок на прибуток 482 432,19 грн. Рішення суду у справі № 520/11487/19 набрало чинності 21.01.2020 року. Невідображення даних щодо стягнення податкового боргу в ІКП, на думку позивача, спричинило порушення ним термінів сплати грошових коштів. Позивачем звернуто увагу на те, що постановами Комінтернівського районного суду м. Харкова за наслідками розгляду справ від 26.06.2023 № 641/2424/23 та №641/2588/23 про притягнення до адміністративної відповідальності в.о. генерального директора АТ Харківобленерго ОСОБА_1 та головного бухгалтера АТ Харківобленерго Сітченко Л.І. закрито провадження у справах у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, що свідчить про відсутність винних умисних дій АТ Харківобленерго як юридичної особи і платника податків. Також, позивач зазначив, що товариство не мало на меті удавано, цілеспрямовано ухилятися від своєчасності сплати податків. Навпаки, ним вживались та вживаються достатні заходи з метою своєчасної сплати податків. Зокрема, в якості доказів були надані до суду оригінали платіжних доручень, як за рішенням суду по справі № 520/11487/19 та і по сплаті поточних зобов`язань. Зважаючи на наведене, АТ "Харківобленерго" вважає оскаржуване податкове повідомлення - рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №236/35000401 від 29.11.2021 року незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 позовні вимоги задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення №236/35000401 від 29.11.2021, складене Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків.

Стягнуто на користь Акціонерного товариства "Харківобленерго" за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків суму сплаченого судового збору у розмірі 26 840,00 грн (двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Північним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків проведена камеральна перевірка АТ "Харківобленерго" з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з ПДВ: по податковій декларації за звітний період листопад 2020 року № від 21.12.2020, граничний термін сплати зобов`язання - 30.12.2020 ; по податковій декларації за звітний період грудень 2020 року № від 20.01.2021, граничний термін сплати зобов`язання - 30.01.2021 ; по податковій декларації за звітний період січень 2021 року № від 22.02.2021, граничний термін сплати зобов`язання - 28.02.2021; по податковій декларації за звітний період лютий 2021 року № від 22.03.2021, граничний термін сплати зобов`язання 30.03.2021 у розмірі 109459413,90 грн., чим порушено п. 57.1 ст. 57 ПК України. Зведені дані по затримці сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ наведено в додатку № 1 до акту від 28.10.2021 № 396/35-00-04-01-01-12/00131954. У зазначений період підприємство здійснило платежів на суму 109459413,90 грн. на рахунок податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

На підставі висновків акту камеральної перевірки від 28.10.2021 № 396/35-00-04-01-01-12/00131954 відповідач прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким до позивача за порушення строку сплати грошового зобов`язання з ПДВ застосовано штраф відповідно до пп. 124.3 ст.124 ПК України у розмірі 50% від суми грошового зобов`язання в розмірі 54729707,00 грн.

Відповідно до ст. 56 ПК України позивачем подана скарга від 14.12.2021 № 01-15/16070 до Державної податкової служби (далі ДПС) про перегляд податкового повідомлення-рішення №236/35000401 від 29.11.2021 в адміністративному порядку.

Рішенням ДПС України № 10885/6/99-00-06-03-01-06 від 03.05.2023 в задоволенні скарги відмовлено, оскаржуване податкове повідомлення-рішення залишено без змін. Рішення про розгляд скарги позивачем отримане 10.05.2023 р.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що в межах спірних правовідносин до позивача застосована не та норма закону, а у суду відсутні повноваження застосовувати іншу норму закону для притягнення позивача до відповідальності, яку не застосував податковий орган під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Також суд зазначив, що в цьому випадку має місце не помилка в розрахунку застосованих до позивача санкцій, а помилка в застосуванні правової норми.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі посилається на те, що з огляду на долучені докази до матеріалів справи (наявності грошових коштів на рахунках, систематичну несвоєчасну сплату зобов`язань з ПДВ, наявності переплати по інших податках), податковий орган дійшов до висновку про встановлення у діях AT «Харківобленерго» умислу як кваліфікуючої ознаки правопорушення передбаченого п. 124.3 ст.124 ПК України. Зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відхилив докази Північного МУ, які в сукупності підтверджують порушення AT «Харківобленерго» податкового законодавства визначених пп. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 36.1 ст. 36, п. 31.1 ст. 31, п. 54.1 ст. 54, абз. 1 п. 57.1 ст. 57, п. 50.1 ст. 50 ПК України, що призвело до умисної несвоєчасної сплати ПДВ, а цілеспрямованість дій підтверджується ігноруванням постанови Верховного суду від 17.11.2021 по справі № 520/10317/2020. На переконання податкового органу, суд першої інстанції дійшов до хибного висновку, не дослідив всі доводи відповідача, відхилив докази які мають значення, не витребував у сторін докази щодо інших боргів з ПДВ, а також суд не встановив чи була переплата за іншими податками та зборами у AT «Харківобленерго» яку він міг використати на сплату зобов`язань у спірному періоді. Зазначив, що даними ІКП підтверджено, що у AT «Харківобленерго» у спірному періоді обліковувалась переплата з земельного податку на кінець 2021 р. 1761370,4 грн. на початок 2022 року - 1767283,06грн.. тобто можна дійти до висновку про те, що позивач умисно та цілеспрямовано не використовував ці кошти для погашення боргів минулих років, а лише здійснює маніпулювання неможливості сплати ПДВ такими чинниками як дебіторська заборгованість, постанови НКРЕКП та не виконання контролюючим органом рішення суду по справі № 520/11487/19. Також вказує, що судом не взято до уваги те, що зарахування коштів відбувалось на підставі п. 87.9 cт.87 ПК України, правомірність якого підтверджується і висновками Верховного суду. Вказаними нормами Податкового кодексу України визначено обов`язок податкового органу зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. На підставі цього зазначає, що платіжні доручення, які містяться в матеріалах справи та якими AT «Харківобленерго» обґрунтовує своєчасність сплати узгоджених сум з ПДВ по деклараціях були правомірно спрямовані на підставі п. 87.9 ст. 87, п. 131.2 ст. 131 ПК України на погашення податкового боргу який виник календарно раніше.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 67 Конституції України, закріплено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп. 14.1.39. п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Положеннями пп.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податковою обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений в порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 124.1 ст. 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього па підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зазначена норма, як виплаває з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Положеннями п. 124.2 ст. 124 ПК України визначено, що діяння, передбачені пунктом 124.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

З вищезазначеного, можна зробити висновок, що застосування п. 124.2 ст. 124 ПК України, можливе лише у випадку встановлення податковим органом умислу в діях платника щодо не сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог п. 124.3. ст. 124 ПК України діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання.

Аналіз наведених вище приписів ПК України свідчить про те, що для застосування штрафу п. 124.3. ст. 124 ПК України податковому органу слід встановити повторність умислу в діях платника щодо не сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених ПК України) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України.

При цьому, згідно з абзацом другим зазначеного пункту діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, аналіз вищевикладених норм свідчить про те, що необхідною та достатньою підставою для встановлення умислу в діях платника, є встановлення обставин, які прямо стверджують що платник податку не тільки усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки а й бажав їх настання. Саме бажання настання негативних наслідків є необхідною та достатньою умовою для встановлення умислу.

У свою чергу, як визначено п. 112.2 ст. 112 ПК України, особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала змогу для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачено відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Положення п. 109.3 ст. 109 ПК України містять вичерпний перелік складів податкових правопорушень, для притягнення до відповідальності за які необхідно встановити вину платника податків. Це правопорушення, передбачені пунктами 123.2, 123.3 та 123.5 статті 123 ПК України, пунктами 124.2,124.5 статті 124 ПК України, а також пунктами 125-1.2, 125-1.4 статті 125-1 ПК України. Всі ці склади правопорушень передбачають умисел на їх вчинення.

Інші склади правопорушень, передбачених відповідними статтями ПК України, не вимагають встановлення вини для притягнення платника податків до відповідальності.

Дослідивши зміст акту камеральної перевірки від 28.10.2021 р. № 396/35-00-04-01-01-12/00131954 та спірного податкового повідомлення-рішення № 236/35000401 від 29.11.2021 р., колегія суддів зазначає, що вони не містять мотивів встановлення в діях платника податку повторного умислу, а з них фактично лише зазначається про наявність висновку про накладення стягнення в межах п. 124.3 ст. 124 ПК України, що за висновком суду апеляційної інстанції свідчить про те, що відповідачем належним чином не обґрунтовано застосування до платника податку штрафу у розмірі, згідно з п. 124.3 ст. 124 ПК України, положення якого передбачають накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання за діяння, передбачені пунктом 124.2 цієї статті, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів.

В межах спірних правовідносин суд апеляційної інстанції зазначає, що висновок відповідача про встановлення ним умислу в діях підприємства позивача, який (за твердженням податкового органу) встановлений в межах камеральної перевірки є помилковим, оскільки згідно з пп. 75.1.1 п.75.1 ст. 75 ПК України камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини.

Колегія суддів зазначає, що факт не своєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання є єдиним порушенням на яке посилається податковий орган, проте ці посилання не є доказом наявності саме умислу в діях підприємства позивача, а саме не є доказами наявності діяння, передбаченого пунктом 124.2 цієї статті та яке вчинене повторно протягом 1095 календарних днів або яке призвело до прострочення сплати грошового зобов`язання.

Положеннями п. 124.1 ст. 124 ПК України визначає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом встановлених строків, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

Оскільки відповідачем не доведено факт умислу в діяннях позивача, застосування п. 124.2 та в подальшому застосування п. 124.3 ст. 124 ПКУ є помилковим.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що позивач дійсно не сплатив вчасно узгоджену суму грошового зобов`язання, що є підставою для застосування п. 124.1 ст. 124 ПК України та тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 % погашеної суми податкового боргу при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, та у розмірі 10 % погашеної суми податкового боргу при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, судова колегія зазначає, що в межах цих правовідносин до підприємства позивача застосована не та норма закону, а у суду відсутні повноваження застосовувати іншу норму закону для притягнення позивача до відповідальності, яку не застосував податковий орган під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Як вже було зазначено вище та вбачається з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення про донарахування сум штрафних санкцій у зв`язку з порушенням строків сплати грошового зобов`язання було прийнято на підставі п. 124.3 ст. 124 ПК України, але відповідачем не доведено факт умислу в діяннях позивача.

На підставі вищевикладеного, оскільки відповідачем не доведено наявності умислу в діях підприємства позивача, при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв на підставі, у межах та у спосіб, визначені чинним законодавством України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 року по справі №520/12978/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 29.01.2024 року.