Справа № 160/7726/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2024 рокуСправа №160/7726/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) про визнання протиправними та скасування наказів, поновленні на посаді, стягнення коштів та моральної шкоди,-
17.10.2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі відповідач-1), 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач-2), в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року № 203;
- визнати протиправним та скасувати пункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.12.2016 року № 296;
- поновити майора ОСОБА_1 на військовій службі у НОМЕР_2 військовому госпіталі (на 400 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з ШПК «майор»;
- стягнути з 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 різницю матеріального і грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які були недоотримані внаслідок незаконного переміщення;
- стягнути з 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі здійсненням захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги;
- стягнути з 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з виконанням транспортні витрати, плату друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, поштові витрати;
- стягнути з 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень (сто тисяч гривень);
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення майора ОСОБА_1 на військовій службі у НОМЕР_2 військовому госпіталі (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення та виплати різниці матеріального і грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які були недоотримані внаслідок незаконного переміщення.
В обґрунтування первинного позову позивачем зазначено, що Міністерством оборони України, на підставі відкликаної в судовому порядку службової характеристики, було прийнято наказ від 08.11.2016 року № 203, пунктом 3 якого позивача було звільнено від займаної посади помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) та призначено на нижчу посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з ШПК «майор» на ШПК «капітан». Крім того, на підставі наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08.11.2016 року № 203, відповідачем-2 було прийнято наказ (по особовому складу) від 08.12.2016 року № 296. Зважаючи, що звільнення позивача відбулось на підставі протиправної службової характеристики, яка відкликана в судовому порядку, то і накази заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08.11.2016 року № 203 та командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.12.2016 року № 296 також слід скасувати та поновити майора ОСОБА_1 на військовій службі у НОМЕР_2 військовому госпіталі (на 400 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з ШПК «майор».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.09.2019 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08.11.2016 №203.

Визнано протиправним та скасовано пункт 1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.12.2016 №296. Поновлено майора ОСОБА_1 на військовій службі у НОМЕР_2 військовому госпіталі (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з ШПК "майор" з 29.12.2016.

Стягнуто з 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, яка була недоотримана внаслідок незаконного переміщення, за період з 29.12.2016 по 24.01.2019.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.05.2023 року касаційну скаргу 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) задоволено частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.09.2019 року у справі №160/7726/18 скасовано.

Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №160/7726/18 було перерозподілено судді Неклесі О.М.

Ухвалою суду від 07.06.2023 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №160/7726/18 та призначено розгляд останньої за правилами загального позовного провадження; підготовче засіданні у справі призначено на 29.06.2023 року.

29.06.2023 року підготовче засідання у справі №160/7726/18 відкладено до 27.07.2023 року.

06.07.2023 року від представника Військової частини НОМЕР_1 подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що на момент прийняття спірних наказів відповідачі діяли в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України, оскільки на момент прийняття спірних рішень існувала негативна службова характеристика для прийняття відповідного рішення. Відповідач стверджує, що атестація позивача проводилася відповідно до наказу керівництва - Начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, та він не мав права не виконувати такий наказ. Окрім того, відповідач звертає увагу, що рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2018 по справі №203/409/18 скасоване в частині відкликання службової характеристики, та сам зміст характеристики не скасований.

27.07.2023 року від представника Міністерства оборони України подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що на момент прийняття спірних наказів відповідачі діяли в межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України, оскільки на момент прийняття спірних рішень існувала негативна службова характеристика для прийняття відповідного рішення.

У підготовчому засіданні 27.07.2023 року ухвалено продовжити термін підготовчого засідання на 1 місяць; відкладено судове засідання до 07.09.2023 року.

07.09.2023 року у підготовчому засіданні по справі №160/7726/18 оголошено перерву до 18.09.2023 року.

У підготовчому засіданні 18.09.2023 року здійснено заміну неналежного відповідача 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (військова частина НОМЕР_1 ) на належного відповідача Військово-медичний клінічний центр Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро); у судовому засіданні оголошено перерву до 28.09.2023 року.

Ухвалою суду від 28.09.2023 року заяву представника ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи уточнений позов від 27.09.2023 року прийнято до розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 прийнято до розгляду в наступній редакції:

- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року № 203.

- визнати протиправним та скасувати пункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.12.2016 № 296.

- поновити майора ОСОБА_1 на військовій службі у Військовому медичному клінічному центрі Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з ШПК "майор".

- стягнути з Військового медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 різницю матеріального і грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які були недоотримані внаслідок незаконного переміщення.

- стягнути солідарно з Військового медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 та Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі здійсненням захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги у сумі 40 000 грн. 00 коп. (сорок тисяч гривень 00 коп.)

- стягнути з солідарно з Військового медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 та Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з виконанням - транспорті витрати, оплату друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, поштові витрати.

- стягнути солідарно з Військового медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 та Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000 гривень (сто тисяч гривень).

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення майора ОСОБА_1 на військовій службі у Військовому медичному клінічному центрі Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення та виплати різницю матеріального і грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які були недоотримані внаслідок незаконного переміщення.

Розгляд справи ухвалено розпочати спочатку за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі №160/7726/18 призначено на 26.10.2023 року.

У підготовчому засіданні 26.10.2023 року ухвалено продовжити термін підготовчого засідання на 1 місяць; відкладено судове засідання до 23.11.2023 року.

01.11.2023 року від представника Міністерства оборони України подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду письмові пояснення на уточнений адміністративний позов. В обґрунтування письмових пояснень відповідач зазначив, що саме на підставі службової характеристики від 18.09.2016 року позивача перевели на нижчу посаду, але підставою були також інші документи. Але, у справі №804/6322/16 булдо скасоване лише п.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №172 від 27.05.2016 року, а сам Акт службового розслідування не скасований та оскаржувані позивачем дії відповідача щодо складання службової характеристики і сама службова характеристика не створюють безпосередньо для позивача будь-яких правових наслідків. Постановою у справі №804/8555/16 Дніпропетровський окружний адміністративний суд частково задовольнив позов, а саме лише визнав протиправним та скасував п.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №222 від 08.07.2016 року щодо оголошення позивачу суворої догани. Підстава скасування п.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №222 від 08.07.2016 р. проведення розслідування з порушеннями Інструкції про порядок проведення службових розслідувань у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 15.03.2004р. № 82, не вчасно проведено бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Це лише підтверджує, що відносно позивача неодноразово проводились службові розслідування щодо його службової діяльності, але скасовані самі стягнення, що не скасовує підстав проведення службового розслідування та негативного аналізу службової діяльності позивача. Разом з Поданням майора ОСОБА_1 на призначення на нижчу посаду були додані як протокол засідання атестаційної комісії №5 від 27 липня 2016 року так і службова характеристика від 19 вересня 2016 року. В п.3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року №203 чітко зазначено, що позивач призначається на нижчу посаду на підставі висновку службової характеристики, що відповідає вимогам підпункту 3 пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Крім того, представник відповідача вказав, що службова характеристика складається на військовослужбовця для оперативного прийняття кадрового рішення в особливий період безпосередніми командирами (начальниками) з урахуванням його суб`єктивного ставлення до підлеглого військовослужбовця та використанням командиром (начальником) всією повноти розпорядчої влади стосовно підлеглих.

20.11.2023 року від представника Військової частини НОМЕР_1 подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду додаткові пояснення. В обґрунтування додаткових пояснень відповідач зазначив, що характеристика, яка стала підставою для переведення майора ОСОБА_1 на нижчу посаду, а саме помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю ( на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з ШПК «майор» на ШПК «капітан» не відмінена, та має законну юридичну силу. Стосовно службової характеристики, яка була складена (видана та затверджена) 18.09.2016 року начальником 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) командиром військової частини НОМЕР_1 з висновком про доцільність призначення позивача на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) було видано наказ (п.3) першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року № 203 відповідно до п. 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України про призначення позивача на нижчу посаду. Відтак, відповідачем зазначено, що дана характеристика була оскаржена в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська та прийнята на користь позивача (в частині відкликання), але постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 15.04.2019 року було скасоване рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року в частині відкликання службової характеристики, складеної (виданої та затвердженої) 18 вересня 2016 року начальником 385 військового госпіталю (командиром Військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_2 на майора ОСОБА_1 з висновком про доцільність призначення на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей на підставі висновку атестації. В задоволенні вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відкликання службової характеристики, складеної (виданої та затвердженої) 18 вересня 2016 року начальником 385 військового госпіталю (командиром Військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_2 на майора ОСОБА_1 з висновком про доцільність призначення на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей на підставі висновку атестації відмовити. Дана постанова набрала законної сили 15.04.2019 року. Не погодившись з постановою Дніпропетровського апеляційного суду, позивачем було подано касацію 06 червня 2019 року до Верховного суду України, яка відмовила ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження. Данна ухвала набрала законної сили 06.06.2019 року та оскарженню не підлягає. Таким чином п.3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року № 203 та прийнятий на його основі п 1.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( по особовому складу) від 08 грудня 2016 року № 296 не являється протиправними так, як прийняті на підставі характеристик, які не визнанні в судовому порядку недостовірними, та не підлягають відкликанню, а тому прийняті зазначенні вище накази є законними та обґрунтованими.

23.11.2023 року підготовче засідання у справі №160/7726/18 відкладено до 14.12.2023 року.

14.12.2023 року підготовче засідання у справі №160/7726/18 відкладено до 25.12.2023 року.

25.12.2023 року у судовому засіданні по справі №160/7726/18 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 18.01.2024 року.

18.01.2024 року від представника відповідача 2 надійшло клопотання про розгляд справи по суті без участі в порядку письмового провадження.

18.01.2024 року представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, у зв`язку з введенням та неодноразовим продовженням воєнного стану на території України, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, суд не вбачає підстав для відкладення чи перенесення розгляду справи та розглядає справу в порядку письмового провадження.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення учасників справи, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з червня 1999 року ОСОБА_1 проходив військову службу на різних посадах в Збройних Силах України.

18.09.2016 року начальником 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (командиром військової частини НОМЕР_1 ) складена (видана та затверджена) на ОСОБА_1 службова характеристика з висновком про доцільність призначення ОСОБА_1 на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок).

19.09.2016 року начальником 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) (командиром військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_2 подано подання про призначення позивача на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок), ШПК - «капітан», ВОС 2301003, штат №27/283-51, посадовий оклад 850,0 - 970,0 грн.

Пунктом 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08.11.2016 року №203 відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України ОСОБА_1 звільнено від займаної посади помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) та призначено на нижчу посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з ШПК «майор» на ШПК «капітан».

На підставі наказу №203 від 08.11.2016 року, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №296 від 08.12.2016, яким майора ОСОБА_1 , помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 385 військового госпіталю (на 400 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок), призначеного наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08.11.2016 №203 на посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) цього самого центру, ВОС 2301003, вважати таким, що справи та посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення здав 08.12.2016 та з 29.12.2016, з урахуванням щорічної чергової відпустки за 2016 рік на 20 календарних діб з 09.12.2016 по 28.12.2016, виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення та вважати таким, що вибув до нового місця служби смт. Черкаське.

Отже, судом встановлено, що позивач був звільнений та призначений на нижчу посаду в порядку реалізації висновку службової характеристики від 18.09.2016.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Як слідує зі змісту постанови Верховного суду від 25.05.2023 року у справі №160/7726/18, Верховний Суд справу направив на новий розгляд та вказав про:

- необхідність надання оцінки службовій характеристиці в частині, яка не була визнана Кіровським районним судом міста Дніпропетровська недостовірною.

- необхідності встановити, чи вплинула інформація, зазначена у службовій характеристиці у вказаній частині, на прийняття рішення відповідачем про переведення позивача на нижчу посаду, та чи були відомості, вказані у характеристиці в частині, що не визнана недостовірною, достатньою підставою для прийняття спірних наказів.

При цьому, Верховний Суд вказав, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року у справі № 203/409/18 частково задоволено апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року скасовано в частині відкликання службової характеристики, складеної (виданої та затвердженої) 18 вересня 2016 року начальником 385 військового госпіталю (командиром Військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_2 на майора ОСОБА_1 з висновком про доцільність призначення на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок), з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестації.

Відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відкликання службової характеристики, складеної (виданої та затвердженої) 18 вересня 2016 року начальником 385 військового госпіталю (командиром Військової частини НОМЕР_1 ) полковником медичної служби ОСОБА_2 на майора ОСОБА_1 з висновком про доцільність призначення на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військового-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок), з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестації.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Враховуючи вказане, Верховний Суд зазначив, що станом на момент прийняття оскаржуваної постанови вже існували вказані обставини, які мають бути враховані судом під час нового розгляду справи.

Крім того, Верховний Суд наголосив, що атестування позивача проводилося на підставі вимоги (наказу) керівництва командира військової частини НОМЕР_1 - Начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону №3811 від 15.07.2016.

Як звернув увагу Верховний Суд, в силу положень Кримінального кодексу України дії, спрямовані на умисне невиконання наказу, є злочином, передбаченим статтею 402 ККУ.

Тому, враховуючи вказане Верховний Суд, також зауважив про необхідність дослідження вимоги (наказу) керівництва командира військової частини НОМЕР_1 - Начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону №3811 від 15.07.2016 та надання оцінки вказаному доказу.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частинами першою і четвертою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VII, оголошено проведення часткової мобілізації.

Також Президентом України були прийняті Укази «Про часткову мобілізацію» від 06 травня 2014 року №454/2014, від 21 липня 2014 року №607/2014, від 14 січня 2015 року №15/2015.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі також - «Положення №1153»), яким визначено порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

У підпункті 1 пункту 81 Положення №1153 зазначено, що призначення на посади здійснюється: військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Відповідно до абзацу третього підпункту 3 пункту 82 Положення №1153 призначення військовослужбовців на нижчі посади здійснюється з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей - на підставі висновку атестування.

Згідно з пунктом 83 Положення №1153 військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка).

Переміщення військовослужбовців по службі проводиться, як правило, без зарахування в розпорядження відповідних командирів.

Пунктом 257 Положення №1153 передбачено, що атестування військовослужбовців в особливий період не проводиться.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (далі - «Інструкція №170») визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення №1153 (пункт 1.1 Інструкції №170).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №170 військовослужбовці Збройних Сил України призначаються на військові посади, передбачені штатами (штатними розписами) військових частин. Призначення військовослужбовців на посади і переміщення по службі здійснюються за результатами оцінювання, крім іншого, на підставі подань.

Згідно з пунктом 4.9 Інструкції №170 підставами для видання наказів по особовому складу про призначення і переміщення військовослужбовців є на нижчі посади - витяг із Плану переміщення на посади або в разі здійснення незапланованого переміщення - Подання.

Подання підписується командиром військової частини й надсилається до посадової особи, яка має право видавати наказ по особовому складу щодо призначення або переміщення військовослужбовця.

Крім вказаних документів, залежно від підстав призначення і переміщення, для видання наказів по особовому складу подаються копії атестацій і оцінних карток, а в особливий період - службові характеристики.

Відповідно до пункту 7.17 Інструкції №170 залежно від результатів оцінювання службової діяльності військовослужбовців за рік посадові особи, які складають на військовослужбовців оцінні картки, роблять висновки щодо відповідності посадам, які вони займають, а також надають рекомендації стосовно їх подальшого службового використання, а саме: зарахування до Резерву для просування по службі; залишення на займаній посаді; переміщення на рівнозначну посаду із зазначенням причин, визначених підпунктом 2 пункту 82 Положення; розгляду на атестаційній комісії на предмет відповідності займаній посаді.

Під час особливого періоду у разі подання документів з питань призначення військовослужбовців на посади, нагородження чи присвоєння чергових військових звань, залежно від результатів службової діяльності та отриманого бойового досвіду військовослужбовців, посадові особи, які складають на військовослужбовців службові характеристики, роблять висновки щодо відповідності посадам, які вони займають, а також надають рекомендації стосовно дальшого службового використання або їх заохочення, а саме: призначення на вищі посади; нагородження державними нагородами або відзнаками Міністерства оборони України; присвоєння військових звань; переміщення на рівнозначну посаду із зазначенням причин, визначених підпунктом 2 пункту 82 Положення; переміщення на нижчу посаду із зазначенням причин, визначених підпунктом 3 пункту 82 Положення.

У разі розбіжності висновків і рекомендацій безпосереднього і прямого начальників, які здійснювали щорічне оцінювання, посадової особи, яка здійснювала незалежне оцінювання у випадках, визначених пунктом 7.6 цього розділу, оцінна картка розглядається на засіданні атестаційної комісії, підзвітної посадовій особі, до повноважень якої належить право реалізації висновків комплексного оцінювання військовослужбовця. Висновок цієї комісії заноситься до розділу 7 оцінної картки і є остаточним.

В особливий період у разі розбіжності висновків та рекомендацій безпосереднього і прямого начальників, які здійснювали складання службової характеристики, виконання кадрового рішення, з приводу якого була складена службова характеристика військовослужбовця, не проводиться.

У разі не проведення в календарному році незалежного оцінювання військовослужбовця результати комплексного оцінювання за поточний рік визначаються результатами щорічного оцінювання військовослужбовця.

Крім того, у відповідності з вимогами наказу Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (зі змінами) з метою надання практичної допомоги командирам (начальникам) у здійсненні щорічного оцінювання та періодичного атестування військовослужбовців Збройних Сил України розроблені Методичні рекомендації.

Методичні рекомендації з порядку організації і проведення атестування військовослужбовців Збройних Сил України, затверджені директором Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 11 вересня 2009 року №8426 (далі - «Методичні рекомендації»).

Відповідно до пункту 4.1 вказаних Методичних рекомендацій, службова характеристика - це службовий документ, який визначає відповідність військовослужбовця займаній посаді, якість і результативність виконання ним посадових обов`язків; професійну підготовленість; індивідуальні риси в поведінці; результати службової діяльності та отриманого бойового досвіду військовослужбовцем.

Службова характеристика оформлюється на військовослужбовця в особливий період з метою встановлення, зміни або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу щодо призначення на посади, переміщення, звільнення з посад і зарахування у розпорядження, звільнення з військової служби та присвоєння їм військових звань (крім громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, та осіб, які призначені або призначаються на посади вищого офіцерського складу).

Підпункт 4.1.1 пункту 4.1 Методичних рекомендацій визначає, що службова характеристика включає: відомості про службове становище військовослужбовця; текст службової характеристики, висновок і рекомендації безпосереднього командира; рішення посадової особи, яка затверджує службову характеристику; ознайомлення особи, на яку складається службова характеристика.

Також Методичними рекомендаціями визначено порядок складання службової характеристики, який зазначено у пункті 4.2.

Так, відповідно до пункту 4.2 Методичних рекомендацій службову характеристику складає безпосередній командир (начальник) для обґрунтування чітко визначеного кадрового рішення стосовно військовослужбовця, з визначенням висновку щодо відповідності займаній посаді та рекомендацій стосовно подальшого службового використання або його заохочення, зокрема, переміщення на нижчу посаду із зазначенням причин, визначених підпунктом 3 пункту 82 Положення.

Безпосередній командир (начальник), після складання службової характеристики, надає її по команді для затвердження командиру (начальнику) військової частини (установи). Підпис командира (начальника), який затвердив службову характеристику, скріплюється гербовою печаткою.

У разі, якщо командир (начальник) військової частини (установи) має право на прийняття кадрового рішення стосовно військовослужбовця, затвердження службової характеристики здійснює прямий командир (начальник), який перебуває на посаді на одну ступень нижче, ніж командир (начальник) військової частини (установи).

Після затвердження службової характеристики, безпосередній командир (начальник) ознайомлює з нею військовослужбовця.

Затверджена та доведена до військовослужбовця встановленим порядком службова характеристика направляється до посадової особи з правом прийняття кадрового рішення відносно військовослужбовця, на якого складена характеристика.

У разі розбіжності висновків та рекомендацій безпосереднього і прямого командира (начальника), які здійснювали складання службової характеристики, виконання кадрового рішення, з приводу якого була складена службова характеристика військовослужбовця, не проводиться.

В залежності від зазначеного типу кадрового рішення службова характеристика повинна мати і відповідну спрямованість.

Суд вказує, що аналіз наведених норм Положення №1153/2008, Інструкції №170 дає підстави вважати, що висновок про невідповідність займаній посаді має ґрунтуватися не на суб`єктивному сприйнятті службової діяльності військовослужбовця безпосереднім і прямим начальниками, а на об`єктивних показниках його службової діяльності, що підтверджені документально.

Враховуючи те, що такий висновок визначає можливість подальшої військової служби на певній посаді чи припинення військової служби, службова діяльність військовослужбовця повинна повно і всебічно досліджуватися для безпосереднього встановлення відповідності ділових і моральних якостей військовослужбовця.

У такий спосіб забезпечується принцип законності й обґрунтованості атестування і реалізації його результатів у формі рішення з кадрового питання.

Оскільки негативна службова характеристика тягне за собою правові наслідки для військовослужбовця щодо подальшого проходження військової служби, таке рішення повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття. Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Одночасно законність, пропорційність, обмеження дискреції, добросовісність (дотримання законної мети) і процедурні гарантії (діяти в належний і якомога послідовніший спосіб) є законодавчими інструментами, які мають забезпечити захист особи від зловживань суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі №826/7565/16.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачами, позивач був звільнений та призначений на нижчу посаду в порядку реалізації висновку службової характеристики від 18.09.2016 року.

Як вже встановлювалося судом, 18.09.2016 року командиром Військової частини НОМЕР_1 була підписана службова характеристика на позивача з висновком про доцільність призначення на нижчу вакантну посаду помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальника відділення матеріально-технічного забезпечення 68 військового госпіталю (на 100 ліжок) Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (на 675 ліжок) з урахуванням професійних, ділових і моральних якостей на підставі висновку атестації. Складена характеристика була направлена до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону і стала підставою для подальшого пониження позивача у посаді.

Характеристика, зокрема, містить такі відомості: «За час проходження військової служби на займаній посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення-начальник відділення матеріально-технічного забезпечення майор ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо»; «Під час виконання службових обов`язків проявляє активність, але досить часто потребує контролю та нагадування про виконання поставлених завдань»; «Має випадки халатного ставлення до своїх службових обов`язків»; «Мотивація слабка»; «Допускає невпевненість під час практичного застосування вимог статутів та керівних документів»; «Товариський, та при спілкуванні з підлеглими буває неврівноважений»; «Не завжди достатньо розуміє моральні вимоги до офіцерського складу»; «На зауваження реагує емоційно, не завжди розуміючи проступки»; «В цілому дисциплінований, однак допускав дисциплінарні порушення за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, останнім часом знизив вимоги до себе»; «Старанності та ініціативи не проявляє»; «У своїй діяльності критично оцінювався як командуванням частини так і відповідальними особами інших підрозділів частини та відомств суміжними з його посадовими обов`язками».

Суд зауважує, що характеристика у частині щодо допущення позивачем дисциплінарних порушень та притягнення за них до дисциплінарної відповідальності визнана недостовірною рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 серпня 2018 року у справі № 203/409/18, яке в цій частині є чинним.

Разом із тим, в ході розгляду справи відповідачем не наведено жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували низькі професійні, ділові та моральні якості позивача, як це зазначено у службовій характеристиці, рівно як і не зазначено жодного факту та його документального підтвердження, який би свідчив про порушення позивачем своїх військових обов`язків та/або військової дисципліни.

При цьому, за період військової служби позивача до нього ніхто не звертався з приводу надання будь-яких пояснень з приводу порушення військової дисципліни, будь-яких пояснень від нього з цього приводу не вимагалось.

Крім того, у період проходження військової служби до позивача не застосовувались дисциплінарні стягнення.

Зазначені докази також не було надано.

Таким чином суд робить висновок, що відповідачем не надано доказів, які б в достатній мірі вказували на обґрунтованість негативної службової характеристики про невідповідність позивача займаній посаді.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправними та скасувати пункт 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року № 203 та пункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.12.2016 № 296.

Оскільки суд вважає звільнення позивача з раніше займаної посади і призначення на нижчу посаду протиправним, то ОСОБА_1 підлягає поновленню на військовій службі у Військовому медичному клінічному центрі Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з ШПК "майор".

Крім того, зважаючи на те, що звільнення позивача з раніше займаної посади з призначенням на нижчу посаду відбулося протиправно, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення на користь ОСОБА_1 з Військового медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 різниці матеріального і грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, які були недоотримані внаслідок незаконного переміщення підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відносно позовної вимоги щодо стягнення витрат, пов`язаних зі здійсненням захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 1, 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено матеріалами справи, на підтвердження здійснення судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правової допомоги, позивачем надано до суду: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії №0574 від 17.03.1995 року, договір про надання правової допомоги № 77 від 17.12.2018 року, квитанція прибуткового касового ордеру № 77 від 17.12.2018 року.

Так, у відповідності до квитанцій до прибуткового касового ордеру, позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Втім, всупереч положенням ст. 134 та ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, заявником не подано належний та детальний опис робіт (наданих послуг), такого опису робіт не визначено і договором про надання правової допомоги, що в свою чергу не дає можливості суду встановити походження саме такої суми та їх співмірністю.

Оскільки суд дійшов висновку про не підтвердженням позивачем належними документами розміру понесення витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, тому відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Також не підлягає і задоволенню вимога позивача стосовно стягнення з відповідача-2 на користь ОСОБА_1 витрат пов`язаних з виконанням транспортні витрати, плату друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, поштові витрати, оскільки жодних підтверджень на здійснення таких витрат позивачем до матеріалів справи не надано, що в свою чергу не дає можливості суду встановити розмір таких витрат.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень (ста тисяч гривень), суд зазначає таке.

Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між моральною шкодою та протиправними наказами відповідачів. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме оскаржувані накази відповідачів призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що протиправними наказами відповідачів йому була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його немайнових прав, зокрема: честь, гідність, ділову репутацію, крім того оскаржуваними наказами було порушено немайнові права його сім`ї, що виразились у переживаннях як його дружини так і дітей.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправними рішенням відповідачів по справі, зокрема, доказів погіршення стану здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій відповідачів.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди саме в сумі 100 000,00 грн.

Позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним рішенням, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача-2 моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено зобов`язання судів обґрунтовувати свої рішення, та заборону тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A.303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військово-медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) про визнання протиправними та скасування наказів, поновленні на посаді, стягнення коштів та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 08 листопада 2016 року №203.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.1. наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.12.2016 № 296.

Поновити майора ОСОБА_1 на військовій службі у Військовому медичному клінічному центрі Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з ШПК "майор" з 29 грудня 2016 року.

Стягнути з Військового медичного клінічного центру Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижче оплачуваній посаді, яка була недоотримана внаслідок незаконного переміщення, за період з 29 грудня 2016 року по 29 січня 2024 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на військовій службі у Військовому медичному клінічному центрі Східного регіону (на 400 ліжок) (місто Дніпро) умовне найменування військова частина НОМЕР_1 на посаді помічника начальника госпіталю з матеріально-технічного забезпечення - начальника відділення матеріально-технічного забезпечення з ШПК "майор" та стягнення різниці грошового забезпечення за час виконання військового обов`язку на нижчій оплачуваній посаді в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, повний текст рішення складено та підписано 29.01.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса