Справа № 380/13950/23
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 рокусправа № 380/13950/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області №Ф10867-1301 від 28 квітня 2023 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 2807,26 гривень.

В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність вимоги Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 28.04.2023 року № Ф10867-1301 на суму 2807,26 грн., оскільки згідно розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на час воєнного стану особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. Позивач скористався наданим йому правом та з квітня 2022 року (включно) не сплачував за себе єдиний внесок. Суму єдиного внеску за попередні три місяці 2022 року позивач самостійно визначив та сплатив до бюджету у встановлені порядку та строки.

Ухвалою суду від 23.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 31.03.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) становила 2807,26 гривень. Згадана заборгованість позивача, виникла внаслідок неповної сплати єдиного внеску, самостійно визначеного, у податковій декларації від 02.02.2023 р. Фізичні особи-підприємці платники єдиного податку першої-третьої груп подають у складі податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи підприємця за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015р. №578 із змінами та доповненнями додаток 1 «Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску». Законом України від 15.03.2020 р. №2120-ХІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесені зміни до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464. Зазначені норми закону, передбачають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. Водночас, у разі самостійно визначення для себе бази нарахування єдиного внеску, такі особи подають Додаток 1 до Декларації, а значення рядка «Усього» графи 4 розділу 9 відображають у рядку 21 розділу VII Декларації. На підставі даних інформаційної системи, ГУ ДПС у Львівській області сформовано вимогу про сплату боргу від 28.04.2023р. №Ф-10867-1301, відповідно до норм чинного законодавства. З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 22.09.2023 витребувано у Головного управління ДПС у Львівській області декларацію № від 02.02.2023 року та декларацію № від 02.02.2023 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.02.2023, перебуває на податковому обліку як фізична особа - підприємець на спрощеній системі оподаткування та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску.

Позивач самостійно визначив собі базу нарахування єдиного внеску за 2022 звітний рік, що свідчить дані поданої платником податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця № від 02.02.2023, зокрема у Додатку 1 до декларації «Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» нараховано єдиного внеску за січень - березень 2022 року у сумі 4290,00 грн.

Позивачем сплачено ЄСВ з фізичних осіб за січень - березень 2022 року у сумі 4290,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №48 від 19.01.2022, №50 від 21.02.2022, №52 від 18.03.2022 на суму 1430,00 грн. кожне.

28.04.2023 року відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10867-1301, в якій позивачу викладено вимогу сплатити заборгованість (недоїмку) зі сплати єдиного внеску в сумі 2807,26 грн.

24.05.2023 позивач оскаржив вимогу про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному порядку до Державної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 09.06.2023 №14746/6/99-00-06-02-03-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10867-1301 від 28.04.2023 без змін

Не погодившись із вимогою відповідача про сплату боргу (недоїмки), позивач звернуся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені в Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно із ч.4 ст.8 Закону №2464-VI порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За визначенням наданим у пункті 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Так, пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону, тобто й на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (частина 3 статті 6 Закону №2464-VI).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (ч.12 ст.9 Закону №2464-VI).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач самостійно визначив собі базу нарахування єдиного внеску за 2022 звітний рік, що свідчить дані поданої платником податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця № від 02.02.2023, зокрема у Додатку 1 до Декларації «Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» нараховано єдиного внеску за січень - березень 2022 року у сумі 4290,00 грн.

Суд зауважує, що п. 9-19 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає, що тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується.

При цьому такими особами розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього пункту єдиний внесок не нараховувався, не обчислювався та не сплачувався.

Враховуючи що позивач є платником єдиного податку, що перебуває на спрощеній системі оподаткування, він має право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе з 01.03.2022 року. Проте, даних обставин податковий орган не врахував, а тому суд робить висновок про безпідставне та неправомірне нарахування позивачу єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за січень - березень 2022 року в сумі 2807,26 грн., внаслідок чого оскаржувана вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) №Ф10867-1301 від 28.04.2023 року на суму 2807,26 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд висновує про задоволення позову в повному обсязі.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області №Ф10867-1301 від 28 квітня 2023 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на суму 2807,26 грн.

3. Cтягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, ) 1073,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 26.01.2024 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович