Справа № 420/27934/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДПОУ: НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій представник позивачки просить суд:

розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін;

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки та додаткової відпустки, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахуванням положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (в редакції чинній з 29.01.2020);

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29.01.2020 р. по 23.02.2022 р., а також виплачених за вказаний період: одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки та додаткової відпустки, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 р., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Разом із позовною заявою подана заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 18.10.2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності подання суду заяви представника ОСОБА_1 від 13.06.2023 року до Військової частини НОМЕР_2 ; встановлено позивачці строк 7 днів з дня отримання копії ухвали на усунення недоліків позовної заяви.

19.10.2023 року представником позивачки подані документи на виконання вимог ухвали суду від 18.10.2023 року, чим усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 24.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходила військову службу у відповідача та наказом № 36 від 23.02.2022 року її виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення військової частини. При цьому, позивач стверджує, що відповідач протиправно, починаючи з 29 січня 2020 року, розраховував її грошове забезпечення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року.

На думку позивача такі дії військової частини НОМЕР_2 порушували майнові права позивача як військовослужбовця, оскільки через це грошове забезпечення позивача нараховувалося у заниженому розмірі, як і інші похідні виплати позивачу. На звернення представника позивача до військової частини НОМЕР_2 щодо усунення порушення, відповідач надав відповідь, але це не призвело до відновлення прав ОСОБА_1 . При цьому, у своїй відповіді відповідач підтвердив ту обставину, що при розрахунку грошового забезпечення позивача було використано прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня 2018 року.

За наведених обставин позивач вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач з позовом не погодився та у відзиві на позовну заяву зазначив, що при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військове звання військовослужбовців військова частина НОМЕР_2 керувалась п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб і начальницького складу та деяких інших осіб». Так, в поточній редакції п. 4 постанови КМУ від 26.02.2022 року викладений у наступному змісті: установити, що розмірі посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Відповідач наголошує, що даний пункт постанови КМУ № 704 не змінювався починаючи з редакції від 24.02.2018 року аж до поточної редакції від 26.02.2022 року.

Додатково відповідач звертає увагу, що навіть після ухвалення рішення у справі № 826/6453/18, правових підстав для здійснення розрахунку грошового забезпечення позивача та відповідних додаткових виплат, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) не було.

За викладених аргументів та фактичних обставин, сторона відповідача вважає, що жодним чином права позивача не порушені, а відтак у задоволені позовних вимог слід відмовити повністю.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 до 23 лютого 2022 року проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 36 від 23.02.2022 року старшого солдата ОСОБА_1 , оператора радіолокаційного відділення військової частини НОМЕР_4 , звільнена наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 23.02.2022 року № 7-рс, з військової служби у запас через сімейні обставини військовослужбовець жінка, яка має дитину (дітей) віком до 18 років), відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати, що справу та посаду здала і направити для подальшого розрахунку до військової частини НОМЕР_5 .

З 23 лютого 2022 року виключити зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України становить календарна 18 років 02 місяці 02 дні станом на 23.02.2022.

Виплатити щомісячну премію в розмірі 240% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та 40 % надбавки за вислугу років за період з 01 лютого по 23 лютого 2022 у повному розмірі.

Припинити доступ до роботи з відомостями, що містять державну таємницю.

Щорічну основну відпустку за 2022 рік використала терміном 20 діб в період з 04.01.2022 по 24.01.2022 року. Утримати грошову компенсацію за використані 17 (сімнадцять) діб щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Грошову допомогу на оздоровлення відповідно до наказу Міністра оборони України від 11.06.2018 року № 260 за 2022 рік отримала.

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2018 року № 260 за 2022 рік не отримала.

Відповідно до пункту 32 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2018 року № 260 виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби за 18 років.

Постійним та службовим житлом за рахунок МО України не забезпечена.

13 липня 2023 року представником позивача на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 направлено адвокатський запит, у якому адвокат Єрьоміна В.А. просила надати інформацію, який розмір прожиткового мінімуму (на який рік) був застосований при розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2020 року по 23.02.2022 року; інформацію про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 р., 01.01.2021 р., 01.01.2022 р., за займаною посадою ОСОБА_1 , з обов`язковим зазначенням розміру у відсотках: надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження військової служби у відсотках посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) у відсотках та щомісячної премії у відсотках; інформацію щодо тарифного розряду, згідно з яким розраховувався посадовий оклад ОСОБА_1 з 01.01.2020 по 23.02.2022.

Також, 13 липня 2023 року представником позивача на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 направлено заяву, у якому адвокат Єрьоміна В.А. просила перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , починаючи з 01 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року грошове забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовим званням на відповідний рік шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на відповідний рік на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум, але не менше 50 % мінімальної заробітної плати, а також виплачених за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на відповідний рік, на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахування положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції чинній з 29.01.2020).

31 липня 2023 року Військовою частиною НОМЕР_2 надано відповідь на адвокатський запит у якому зазначено, що при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військове звання військовослужбовців військова частина НОМЕР_2 керувалась п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб і начальницького складу та деяких інших осіб». Так, в поточній редакції п. 4 постанови КМУ від 26.02.2022 року викладений у наступному змісті: установити, що розмірі посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. Даний пункт постанови КМУ № 704 не змінювався починаючи з редакції від 24.02.2018 року аж до поточної редакції від 24.07.2021 року.

З огляду на викладене, військова частина НОМЕР_2 зазначила, що відсутні правові підстави для перерахунку та виплати грошового забезпечення та виплат, належних заявнику при звільненні.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, допомог та компенсацій за період проходження військової служби у заниженому розмірі, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, зауважив, що «служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 цього ж Закону до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, держава гарантує військовослужбовцю належне матеріальне грошове забезпечення при проходженні ним військової служби, враховуючи при цьому як звання та посаду, так і характер й інтенсивність службових обов`язків.

Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII вказано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка передбачала з 01.03.2018 збільшення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.

Пунктом 2 постанови № 704, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до постанови № 704, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 постанови №704 (в первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103, у пункті 6 якої передбачено внесення змін до постанови №704, внаслідок яких пункт 4 постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 постанови № 704, визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року".

Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України №103, яким були внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

Вказаною постановою суду скасовані зміни, у тому числі до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, та відновлено його попередню редакцію (станом на 30.07.2018), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Відповідно до частини другої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 постанови №704, яка діяла до зазначених змін.

Відтак, з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

При вирішенні питання щодо можливості застосування мінімальної заробітної плати, в даному випадку не менше її 50 відсотків, як розрахункової величини при обрахунку посадового окладу, суд враховує, що пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2017 року, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Норми пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII були чинними як на дату прийняття Постанови №704, так і станом після 29.01.2020 неконституційними не визнавалися.

Враховуючи юридичну силу законів та підзаконних нормативно-правих актів, яким є постанова №704, місце таких в системі нормативно-правових актів, оскільки всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм, перевагу слід надати положенням Закону, як акту вищої юридичної сили з урахуванням принципу верховенства права, закріпленого у статті 8 Конституції України.

З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 року у справі №240/4946/18, щодо застосування норм права, а саме пункту 3 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», за якою після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають, суд доходить висновку, що п.4 постанови № 704 з 29.01.2020 року має застосовуватись у наступній редакції:

«Розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.».

Матеріалами справи підтверджено та не спростовується відповідачем у відзиві на позовну заяву, що позивачу посадовий оклад та оклад за військовим званням у спірний період обчислювався в порядку, визначеному п.4 постанови № 704 в редакції, яка втратила чинність, а саме виходячи із прожиткового мінімуму 2018 року, чим вчинено протиправні дії, а тому, позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", у 2020-2022 роках установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року, з 01 січня 2021 року - 2 102 грн, 2 270 грн та 2481 гривень відповідно, в той час коли Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум встановлювався у розмірі 1 762 грн.

З вищевикладеного слідує, що у спірний період у позивача виникло право на обчислення розміру грошового забезпечення шляхом застосування пункту 4 постанови №704 в первинній редакції, а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги щодо не повної виплати грошового забезпечення позивача у спірний період знайшли своє підтвердження, а тому позов слід задовольнити.

Стосовно доводів відповідача про те, що діюча редакція пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 не змінилася попри скасування в судовому порядку пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», суд зазначає наступне.

Нормативно-правовий акт, відповідно до статті 265 КАС України, втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Судом встановлено, що у постанові Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» редакція пункту 4 не змінена у зв`язку із прийнятим рішенням у справі № 826/6453/18, що набрало законної сили. Разом із тим вказаний підзаконний нормативно-правовий акт у преамбулі містить посилання на те, що додатково слід враховувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 від 29.01.2020 року.

Отже, положення постанови Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» мають застосовуватися з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 від 29.01.2020 року.

Тому наведені відповідачем доводи у цій частині суд вважає необґрунтованими та відхиляє з вищенаведених мотивів.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 зобов`язального характеру про необхідність перерахунку та виплати всіх інших належних за спірний період компенсацій та виплат, то такі вимоги є похідними та підлягають задоволенню. Разом із тим, суд не знаходить правових підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, оскільки така допомога позивачу не нараховувалася та не виплачувалася, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 36 від 23.02.2022 року. При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про виплату вказаного виду допомоги, як це передбачено пунктом 9 розділом XIV Порядку № 260.

Також суд робить висновок про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки та додаткової відпустки, оскільки як вбачається із того ж наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 36 від 23.02.2022 року такі виплати позивачу не були передбачені перед звільненням. Більш того, в наказі командира військової частини НОМЕР_2 зазначалося, що позивач щорічну основну відпустку за 2022 рік використала терміном 20 діб в період з 04.01.2022 по 24.01.2022 року; утримати грошову компенсацію за використані 17 (сімнадцять) діб щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню з вищенаведених судом мотивів у спосіб:

визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених сум одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021 рік, премії без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 р. по 23.02.2022 р., а також виплачених за вказаний період одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021 рік, премії, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт та з урахуванням раніше виплачених сум.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., який з урахуванням вимог статті 139 КАС України підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на її користь.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДПОУ: НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії -- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 29 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року грошового забезпечення, а також виплачених сум одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021 рік, премії без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДПОУ: НОМЕР_3 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошового забезпечення за період з 29.01.2020 р. по 23.02.2022 р., а також виплачених сум одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021 рік, премії, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт та з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДПОУ: НОМЕР_3 ; с. Лощинівка, Ізмаїльський район, Одеська область, 68644) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073(одна тисяча сімдесят три)грн. 60коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян