Справа № 420/11915/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, скасування пункту протоколу засідання, визнання протиправним наказу, скасування наказу, поновлення на квартирному обліку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2020, оформлене п. 1.8. протоколу засідання комісії №10, в частині зняття підполковника ОСОБА_2 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_3 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов; скасувати пункт 1.8 протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2020 № 10 про зняття підполковника ОСОБА_2 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_3 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов; визнати протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2020 № 770 «Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 10» в частині зняття, підполковника ОСОБА_2 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_3 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов; скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2020 № 770 «Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 10» в частині зняття підполковника ОСОБА_2 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_3 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов; поновити підполковника ОСОБА_2 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме (позивач, донька ОСОБА_3 2008 р.н.) на квартирному обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов у м. Одесі в загальній черзі за тим же номером у списку станом на 28.10.2020 року зі збереженням часу перебування на квартирному обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу в Збройних Силах України та після закінчення контракту звільнений з 12.07.2019 відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Під час перебування на службі позивач з 21.02.2013 був взятий на облік як особа, яка набула право та потребують поліпшення житлових умов, проте згодом позивач дізнався про те, що 29.10.2020 його знято з такого обліку рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2020, оформлене п. 1.8. протоколу засідання комісії № 10. Задля поновлення свого порушеного права позивач звернувся до військової частини із заявою щодо поновлення на квартирному обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов, однак 12 травні 2023 року ОСОБА_1 отримав лист від голови об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про відмову в поновленні на квартирному обліку станом на день звільнення з військової частини НОМЕР_1 . Позивач не погоджується з оспорюваних рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2020, оформлене п. 1.8. протоколу засідання комісії №10, в частині зняття підполковника ОСОБА_2 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме позивача та його доньки ОСОБА_3 , 2008 р.н.) з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов, зважаючи на те, що наявний перелік підстав, при яких військовослужбовці мають право залишатися на обліку громадян, які потребую поліпшення житлових умов при звільненні з військової служби. Чинним законодавством звільнення з військової служби не визначається як підстав для зняття позивача та членів його сім`ї з квартирного обліку у військовій частині.

Ухвалою судді від 29.05.2023 позов залишений без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 122, 126, 161 КАС України.

Ухвалою судді від 19.06.2023 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання поважними причин пропущення строку на звернення до суду із даними вимогами відмовлено; позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, скасування пункту протоколу засідання, визнання протиправним наказу, скасування наказу, поновлення на квартирному обліку - повернуто позивачу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2023 ухвалу від 19.06.2023 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 06.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення, скасування пункту протоколу засідання, визнання протиправним наказу, скасування наказу, поновлення на квартирному обліку залишено без руху із наданням п`ятиденного строку з дня отримання ухвали для усунення зазначених вище недоліків.

Ухвалою судді від 20.11.2023 встановлено ОСОБА_1 новий строк на усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів після отримання копії даної ухвали.

Ухвалою судді від 05.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

23.01.2024 до суду від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що з 02.03.2020 по 31.08.2020 ОСОБА_1 проходив військову службу у Північно-Східному територіальному управлінні внутрішнього аудити (м. Чернігів), а з 31.08.2022 по теперішній час у 2 територіальному управлінні внутрішнього аудиту Міністерства оборони України (м. Чернігів). Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради 25.05.2021 місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Представник відповідача зазначає, що з огляду на зазначене, 28.10.2020 об`єднаною житловою комісією військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_3 правомірно зняти з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов саме в Одеському гарнізоні, у зв`язку із тим, що з 02.03.2020 постійно проживають за межами Одеського гарнізону, а також мають місця проживання у населеному пункті, який також знаходиться за межами Одеського гарнізону. Крім того, відповідач наголошує на порушенні позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, у зв`язку із чим просить залишити адміністративний позов без розгляду.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Суд зазначає, що посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами не заслуговують на увагу, оскільки цьому питанню надано оцінку у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2023 № 420/11915/23, якою ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема, колегією суддів апеляційного суду зазначено про направлення позивачу 20.04.2023 листа військовою частинною НОМЕР_1 , в якому позивач був повідомлений про виключення з черги на поліпшення житлових умов в Одеському гарнізоні для постійного проживання відповідно до протоколу об`єднаної житлової комісії №10 від 28.10.2020 року та наказу командира військової частини від 29.10.2022. При цьому позивач звернувся до суду з адміністративним позовом засобами поштового зв`язку 19.05.2023 (а.с. 14), тобто в місячний строк з моменту як достеменно дізнався про порушення своїх прав, що, за відсутності доказів протилежного, відповідає приписам ч. 5 ст. 122 КАС України. Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не пропущено місячного строку на звернення до суду із даними вимогами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 12.07.2019 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 у зв`язку зі звільненням з лав Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку контракту (наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.07.2019 № 171); підстава: витяг з наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 30.05.2019 № 191, рапорт підполковника ОСОБА_1 (в. 9014 від 12.07.2019).

Зі змісту наказу від 12.07.2019 № 171 вбачається, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах станом на 12.07.2019 становить календарна 22 роки. Службовим або постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений, на квартирному обліку перебуває.

29.10.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 770 «Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 10» затверджено протокол засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 10, згідно якого на підставі п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», знято з обліку осіб, які набули право та потребують поліпшення житлових умов об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме: ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 - 2008 р.н. На обліку перебував в загальній черзі з 21.02.2013 року, в першочерговій черзі з 30.04.2015 року.

На своє звернення з приводу поновлення позивача у черзі на поліпшенням житлових умов в Одеському гарнізоні 12 травня 2023 року ОСОБА_1 отримав лист № 36/ЖК від 20.04.2023 від голови об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про відмову в поновленні на квартирному обліку станом на день звільнення з військової частини НОМЕР_1 .

З змісту листа № 36/ЖК від 20.04.2023 за підписом голови об`єднаної житлової комісії в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається, що відповідно вимог законодавства, яке діяло на час звільнення позивача в 2018 р., - п.9 ст.12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців...», п.29 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» від 03.08.2006 № 1081 (зі змінами) військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

У листі зазначено, що залишення на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, звільнених з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, законодавством не було передбачено на той момент. Відтак, поновлення на квартирному обліку не має законних підстав.

Зважаючи на те, що спірне рішення житлової комісії, затверджене наказом командира військової частини НОМЕР_1 , є незаконним та необґрунтованим, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Спірні правовідносин регулюються Житловим кодексом України (далі ЖК України), Законом України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 та Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380.

Як передбачено частиною першою статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень статті 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Закон №2011-ХІІ відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Питання щодо забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульоване положеннями статті 12 Закону №2011-ХІІ.

Пунктом 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ).

Абзацом першим пункту 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно статті 12 Закону №2011-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1081, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Пункт 22 Порядку №1081 встановлює, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Згідно з пунктом 29 цього ж Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Пункт 30 Порядку №1081 передбачає випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Відповідно до пунктів 2, 4, 5 розділу І Інструкції №380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Військовослужбовці мають право здати отримане за рахунок Міноборони постійне житло або рівнозначне житло, яке відповідає санітарно-технічним вимогам, у населених пунктах, регіонах, в яких воно було отримане, та за умови потреби Міноборони в такому житлі із подальшим правом на забезпечення житлом від Міноборони у встановленому законодавством порядку.

Позивач на обліку перебував в загальній черзі з 21.02.2013, як такий, що потребує забезпечення житлом для постійного проживання, а з 30.04.2015 зарахований до списків на першочергове отримання житла, службового житла згідно з набуттям статусу учасника бойових дій складом сім`ї чотири особи.

12.07.2019 позивач звільнений з військової служби в запас через припинення дії контракту (підпункт «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу), на час звільнення зі служби мав 22 роки календарної вислуги військової служби.

Оскаржуваними рішеннями позивача знято з квартирного обліку у зв`язку з припиненням дії контракту відповідно до підпункту «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Натомість згідно з пунктом 30 Порядку №1081 військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Наведений пункт Порядку №1081 не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.

Однак, у спірному випадку підставою для прийняття відповідачем рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку в/ч НОМЕР_1 слугував факт звільнення позивача з військової служби у зв`язку із закінченням контракту, що у свою чергу відповідно до вищевказаних положень, на переконання суду, не є правовою підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Зокрема, зняття позивача разом із його донькою з квартирного обліку не узгоджується з положеннями абзацу першого пункту 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ, відповідно до якого при звільненні з військової служби в запас і наявності на час звільнення вислуги військової служби не менше 20 років, особи залишаються на квартирному обліку у військовій частині до одержання житла, а також з нормами пункту 3 Порядку №1081, яким встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Наведена норма гарантує військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей право на отримання житла, а, отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, у тому числі і в разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла або відповідної грошової компенсації.

Такі висновки суду відповідають правовим позиціям, які викладені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 460/6032/18, від 29.06.2021 у справі № 473/3528/18, від 24.09.2021 у справі № 748/303/20, від 06.10.2021 у справі № 591/7332/18, та зводяться до того, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на квартирному обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку і з інших підстав, за виключенням випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.

Таким чином, враховуючи те, що на час звільнення у запас позивач мав стаж військової служби понад 20 років, був зарахований на квартирний облік з 21.02.2013 та звільнений з військової служби у запас у зв`язку з припиненням дії контракту, то в даному випадку суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зняття його з квартирного обліку.

При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що з 02.03.2020 по 31.08.2020 ОСОБА_1 проходив військову службу у Північно-Східному територіальному управлінні внутрішнього аудити (м. Чернігів), а з 31.08.2022 по теперішній час у 2 територіальному управлінні внутрішнього аудиту Міністерства оборони України (м. Чернігів). Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради 25.05.2021 місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Представник відповідача зазначає, що з огляду на зазначене, 28.10.2020 об`єднаною житловою комісією військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_3 правомірно зняти з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов саме в Одеському гарнізоні, у зв`язку із тим, що з 02.03.2020 постійно проживають за межами Одеського гарнізону, а також мають місця проживання у населеному пункті, який також знаходиться за межами Одеського гарнізону.

Зазначені аргументи сторони позивача позбавлені сенсу та є беззмістовними, адже оспорюване рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2020, оформлене п. 1.8. протоколу засідання комісії №10, прийнято на підставі п. 9 ст. 12 Закону, про що зазначено в самому рішенні.

При цьому спірне рішення від 28.10.2020 не могло бути прийнято з підстав реєстрації місця проживання позивача 25.05.2021 в іншій області.

Отже посилання представника відповідача на фактичне проживання та реєстрацію позивача в іншій області на увагу не заслуговують, оскільки ці обставини не покладені в основу оспорюваного рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 2 п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470, громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Однак, суд зазначає, що ці правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання, тобто є загальними нормами.

Натомість, спеціальні норми, які визначають організацію та механізм забезпечення та надання житлових приміщень саме військовослужбовцям - особам офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил України, закріплені у Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081, та в Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженій наказом Міністра оборони України від 6 жовтня 2006 р. № 577.

Поряд із тим суд враховує, що звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто, захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до п. п. 2-4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Перенесення черговості на одержання житлового приміщення на рік може бути застосоване також до громадянина, який безпідставно відмовився від наданого житлового приміщення, що відповідає встановленим вимогам і розміру. Черговість може бути перенесено і в інших випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Рішення про перенесення черговості приймається органами, які винесли рішення про взяття громадянина на квартирний облік. Суд критично оцінює наведені підстави для прийняття оспорюваного рішення, зважаючи на таке.

Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року за результатами перегляду за винятковими обставинами справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», приватної фірми «Орнатус» про зобов`язання вчинити певні дії. Зокрема, в зазначеній постанові Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вказала, що суд, пославшись на обрання позивачем неправильного способу захисту публічних інтересів держави, не врахував, що правила частини 3 статті 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Отже, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, необхідно зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 поновити позивача разом із членом його сім`ї (донькою) на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов в загальній черзі за тим же номером у списку.

Натомість суд не може перебирати на себе дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень шляхом самостійного поновлення звільненого військовослужбовця на квартирному обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов, про що просить сторона позивача. Так, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки і не довів правомірності оскаржуваного рішення, у зв`язку із чим останнє підлягає скасуванню.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним рішення, скасування пункту протоколу засідання, визнання протиправним наказу, скасування наказу, поновлення на квартирному обліку задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2020, оформлене п. 1.8. протоколу засідання комісії № 10, в частині зняття підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 , 2008 р.н., з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2020 № 770 «Про затвердження протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.10.2022 № 10» в частині зняття підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 , 2008 р.н., з обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити підполковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 (дві) особи, а саме ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 , 2008 р.н., на квартирному обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов у м. Одесі в загальній черзі за тим же номером у списку станом на 28.10.2020 року зі збереженням часу перебування на квартирному обліку.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк