Справа № 140/12284/23
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/12284/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі УДМС України у Волинській області) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відносно позивача ОСОБА_1 07.05.2021 УДМС України у Волинській області прийнято рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-ІІІ (далі Закон № 2235-ІІІ), та видано довідку про реєстрацію громадянином України № 98/1-21, а 27.07.2021 документовано тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_1 .

У зв`язку із набуттям громадянства України, ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство та надати до УДМС України у Волинській області протягом двох років (до 07.05.2023) документ про припинення громадянства РФ, однак, не змогла вчинити процедуру з припинення громадянства РФ з незалежних від неї обставин.

04.05.2023 позивач звернулася до УДМС України у Волинській області із заявою про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, до якої додала саму декларацію з копіями документів, що підтверджують вказані обставини, на підставі частини п`ятої статті 8 Закону № 2235-ІІІ.

Відповідач листом від 26.05.2023 № М-30/6/0701-23/0701.13/2546-23 повідомив про відсутність інших механізмів відмови від громадянства РФ, окрім виконання зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України, та фактично відмовив у реєстрації декларації про відмову від іноземного громадянства.

Позивач вважає рішення УДМС України у Волинській області, оформлене листом від 26.05.2023 № М-30/6/0701-23/0701.13/2546-23 про відмову в реєстрації декларації про відмову від громадянства РФ протиправним в зв`язку з тим, що воно є: - необґрунтованим, оскільки прийняте без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення - не враховано існування незалежних від ОСОБА_1 причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства; - незаконним, оскільки прийняте всупереч вимогам частини п`ятої статті 8 Закону № 2235-ІІІ.

Позивач просить визнати протиправною відмову УДМС України у Волинській області, оформлену листом від 26.05.2023 № М-30/6/0701-23/0701.13/2546-23, у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства, та зобов`язати відповідача прийняти декларацію про відмову від громадянства РФ та видати довідку про реєстрацію громадянином України, що є підставою для видачі паспорта громадянина України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 59).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 63-67) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні, зокрема, з тих підстав, що позивачем до 07.05.2023 не надано підтверджуючих документів про існування незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства та не надано документ про припинення громадянства РФ.

У відповіді на відзив (а. с. 71-74) представник позивача Слупко О.М. з доводами відзиву не погодилася з мотивів, викладених у позовній заяві, та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.06.2023 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (а. с. 54-55).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що згідно із рішенням УДМС України у Волинській області від 07.05.2021 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Пушкіно Добрінського району Ліпецької області, РФ, набула громадянства України на підставі частини першої статті 8 Закону № 2235-ІІІ, про що видано довідку № 98/1-21 про реєстрацію особи громадянином України від 07.05.2021, яка є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України (а. с. 10), а також видано тимчасове посвідчення громадянина України (а. с. 9).

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із набуттям громадянства України, позивач подала зобов`язання протягом двох років до 07.05.2023 припинити громадянство РФ, проте документу про припинення іноземного громадянства не отримала, водночас, вживала ряд дій для відмови від російського громадянства.

Так, 17.02.2022 Адміністрація сільського поселення Пушкінської сільської ради Ліпецької області позивачу видано адресний листок вибуття (форма 7) щодо зняття з реєстрації (а. с. 12), а 03.10.2022 Міжрегіональна інспекція федеральної податкової служби з централізованої обробки даних Федеральної податкової служби Мінфіну РФ видала довідку про відсутність у ОСОБА_3 заборгованості зі сплати податків (а. с. 13).

Крім того, позивач зверталася до консульських установ РФ в Україні та за кордоном. На запит щодо запису на консульський прийом в Генеральне консульство РФ у м. Львів, 20.05.2022 отримала відповідь про призупинення консульського прийому на невизначений період часу в зв`язку з евакуацією персоналу російських закордонних представництв на території України (а. с. 14). Електронними повідомленнями від 15.11.2022 Консульського відділу Посольства РФ в Польщі, 10.11.2022 та 06.12.2022 Генконсульства РФ в Лейпцігу та від 13.12.2022 Консульського відділу Посольства РФ у Вірменії позивачу роз`яснено, що для подання заяви про вихід з громадянства РФ необхідно постійно проживати на території держави, де особа має намір подати документи (а. с. 15-18).

Міністерство закордонних справ РФ листом від 15.11.2022 № 30709/кд-гр надало роз`яснення про право подачі заяви про вихід з російського громадянства в країні постійного проживання (в Україні) після відновлення роботи російських закордонних установ, та повідомлено про можливість подачі заяви на вихід з громадянства в третій країні при наявності документу, який підтверджує дозвіл уповноваженого органу такої країни на проживання (а. с. 19). Роз`яснення аналогічного змісту викладене у листі Консульського відділу РФ в Румунії від 17.11.2022 № 955 чп/ко (а. с. 20).

04.05.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою та декларацією про відмову від іноземного громадянства (а. с. 30-31).

Листом від 26.05.2023 № М-30/6/0701-23/0701.13/2546-23 відповідач повідомив позивача про те, що станом на 26.05.2023 позивач не подала документ про виконання зобов`язання припинити іноземне громадянство, виданий уповноваженим органом відповідної держави, протягом двох років з моменту набуття громадянства України; інших механізмів відмови від громадянства РФ, окрім, виконання зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України законодавством не передбачено (а. с. 33).

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2235-III у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках;

зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України;

незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури;

декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Пунктом 2 статті 6 Закону № 2235-III передбачено, що громадянство України набувається: за територіальним походженням.

За приписами статті 8 Закону № 2235-III особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Статтею 9 Закону № 2235-III визначено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» від 27.03.2021 № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі Порядок № 215).

Відповідно до пункту 117 Порядку № 215 у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Згідно із пунктом 119 Порядку № 215 особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі довідки № 98/1-21 від 07.05.2021 про реєстрацію особи громадянином України позивачу оформлено тимчасове посвідчення громадянина України терміном дії до 07.05.2023 (а. с. 9-10), та позивач повинна була протягом двох років з моменту набуття громадянства України до 07.05.2023 виконати зобов`язання відповідно до вимог статті 8 Закону № 2235-III щодо надання до УДМС України у Волинській області документу про припинення громадянства РФ.

Порядок розгляду питань громадянства РФ регламентується затвердженим 14.11.2002 Положенням про порядок розгляду питань громадянства РФ № 1325, яким передбачено подання заяви про вихід із громадянства РФ, що підтверджується роз`ясненням консульського відділу Посольства РФ в Румунії від 17.11.2022 (а. с. 20).

Суд бере до уваги, що з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України в країні введено правовий режим воєнного стану, який діє до теперішнього часу, з зазначеного часу посольство РФ та консульські установи РФ, що розміщені на території України, припинили свою діяльність (а. с. 29), внаслідок чого позивач позбавлена можливості отримати документ, який підтверджує відмову від громадянства РФ. При цьому, як уже зазначалося, позивач зверталася до консульських установ РФ в Україні та за кордоном щодо подання заяви про вихід з громадянства РФ, проте з незалежних від позивача причин таку заяву подати не мала можливості.

Отже, не отримання позивачем документа про припинення громадянства РФ відбулося з незалежних від неї причин. З огляду на це, відповідно до приписів пункту 2 частини другої статті 9 Закону № 2235-III позивач має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач, вирішуючи питання щодо прийняття декларації позивача, обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації. Відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі нею декларації та протиправно вказав подати документ, неможливість отримання якого фактично стала підставою для подачі такої декларації.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України, на підставі наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у цій справі дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у спосіб прийняття судом рішення про визнання протиправними дій УДМС України у Волинській області щодо відмови у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо прийняття декларації позивача про відмову від іноземного громадянства з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (а саме, про зобов`язання прийняти декларацію про відмову від громадянства РФ та видати довідку про реєстрацію громадянином України, що є підставою для видачі паспорта громадянина України).

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн, який був сплачений в загальному розмірі 2147,20 грн згідно із квитанцією від 01.06.2023 (а. с. 8, 53).

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн суд враховує такі положення КАС України та правові висновки Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах № 640/3098/20 та № 160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі № 540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

У постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15 міститься правова позиція щодо застосування частини третьої статті 134 КАС України, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 (справа № 815/1479/18), від 15.07.2020 (справа № 640/10548/19), від 21.01.2021 (справа № 280/2635/20), від 03.08.2022 (справа № 280/4264/21).

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.08.2022 у справі № 520/6658/21).

Як вбачається із наявних у справі письмових доказів, а саме договору про надання правової допомоги від 30.05.2023 № 125 (а. с. 81), рахунку-фактури від 01.06.2023 № 15 (а. с. 82), рахунку-фактури від 26.06.2023 № 17 (а. с. 83), акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01.06.2023 № 15 (а. с. 84), акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 26.06.2023 № 17 (а. с. 85), платіжних інструкцій від 01.06.2023 та від 36.06.2023 (а. с. 86-87), ОСОБА_1 оплатила 7000,00 грн за правову допомогу, надану адвокатом Слупко О.М.

Відповідач подав заперечення щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката (а. с. 91-92).

Суд, враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін) та значення справи для сторін, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, зважаючи на заперечення відповідача щодо обґрунтованості та співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а також враховуючи часткове задоволення позову, дійшов висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням наведеного, на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в загальному розмірі 4073,60 грн (з них: судовий збір в сумі 1073,60 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства від 04 травня 2023 року.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 4, ідентифікаційний код 37821586) повторно розглянути питання щодо прийняття декларації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про відмову від іноземного громадянства від 04 травня 2023 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (43025, Волинська область, м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 4, ідентифікаційний код 37821586) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в загальному розмірі 4073 гривень 60 копійок (чотири тисячі сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх