Справа № 440/15445/23
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 р. Справа № 440/15445/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 (головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк) по справі № 440/15445/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2023 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Полтавській області щодо не нарахування та невиплати майору поліції ОСОБА_1 , інспектору-черговому чергової частини сектору поліцейської діяльності №2 відділу поліції №3 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в повному розмірі грошового забезпечення, а саме: виплати, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100 000,00 грн за період з 01 по 31 січня 2023 року та з 01 по 17 лютого 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 виплату у розмірі 100 000,00 грн, передбачену постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в повному розмірі за період з 01 по 31 січня 2023 року та з 01 по 17 лютого 2023 року, без урахування податків і зборів.

В позовній заяві ОСОБА_1 також просив поновити йому строк звернення до суду з цим позовом.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку зазначав, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення адвокатських запитів про з`ясування причин не проведення спірних виплат, відповіді на які отримані 14.07.2023 та 29.08.2023 представником позивача.

З урахуванням наведеного, вважав, що строк звернення до суду ним пропущено з поважних підстав.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 позов залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду та запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку з доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали суду, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якої зазначив, що 17.02.2023 повернувся з відрядження в ГУ НП в Херсонській області на постійне місце дислокації особового складу ГУ НП у Полтавській області та вважав, що одразу після повернення відповідач проведе нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн, передбаченої постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за спірний період.

Крім того, просив суд першої інстанції врахувати, що він проходить службу в органах правопорядку, діяльність яких спрямовується на підтримання законності а порядку й обороноздатності держави, є учасником бойових дій та в період за який ГУНП у Полтавській області не проведено нарахування та не здійснено відповідні виплати, приймав безпосередню участь у бойових діях, що підтверджується набуттям ним права на отримання додаткової винагороди.

Вказані обставини свідчать, що у період виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини він мав об`єктивні перешкоди для своєчасного звернення до суду щодо невиплати відповідачем додаткової винагороди.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 вказані представником позивача у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду підстави подання позову з пропущенням встановленого строку звернення до суду з позовом визнано неповажними. Позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив встановлений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом без поважних причин.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції проявлено надмірний формалізм у підході до розгляду цієї справи та відверте зневажливе ставлення до особи позивача, оскільки суд невірно встановив фактичні обставини справи, не повно дослідив обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду з цим позовом.

Вказує, що строк звернення до суду з цим позовом пропущено з поважних підстав, оскільки ним вживались заходи досудового врегулювання спору, у зв`язку з чим були законні очікування щодо поновлення відповідачем нарахування та виплати йому додаткової винагороди.

Так, 04.07.2023 ГУ НП в Полтавській області надано відповідь на адвокатський запит, отриману позивачем лише 14.07.2023, до якої додано серед іншого копію розрахунку винагороди за час безпосередньої участі в бойових діях та заходах, проходження поліцейськими ГУ НП в Полтавській області зведеного загону ГУ НП в Полтавській області з 10.12.2022 по 17.02.2023 за формою, встановленою наказом МВС України № 775 від 28.11.2022 року.

Виключно після отримання такого розрахунку позивачем встановлено та документально підтверджено виплату ГУ НП в Полтавській області додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн., а не 100 000 грн., згідно постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року. Тобто саме в цей момент - 14.07.2023 позивачем встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача.

В подальшому, представник позивача зверталась до відповідача із адвокатськими запитами з метою з`ясування причин не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в повному обсязі та проханням їх проведення, відповідь на які отримала 29.08.2023.

Крім того звертає увагу, що у період виконання свого конституційного обов`язку щодо захисту Батьківщини він мав об`єктивні перешкоди для своєчасного звернення до адміністративного суду щодо невиплати відповідачем додаткової винагороди.

ГУ НП в Полтавській області (далі - відповідач) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених положень ст. 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Разом із тим, такі правовідносини регулюються ст. 233 КЗпП України, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення ст. 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед ч. 5 ст. 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 року у справі № 460/17052/21, від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, від 25.04.2023 року у справі № 380/15245/22.

Разом з тим, Законом України від 30.03.2020 № 540-IX КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: 1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12.03.2020 (постанова Уряду від 11.03.2020 № 211) та закінчився 30.06.2023 (постанова Уряду від 27.06.2023 № 651).

З огляду на викладене строк звернення до суду продовжений законом, а саме, пунктом 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Саме такі висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 380/14039/22.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, ГУ НП в Полтавській області проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 за січень 2023 р. - у лютому 2023 р., за лютий 2023 р. - у березні 2023 р.

Отже, про порушене право, а саме про виплату грошового забезпечення у меншому розмірі позивач дізнався в момент проведення таких виплат - у лютому, березні 2023 р. та саме з цього часу слід відліковувати строк звернення до суду.

Отримання позивачем листів 14.07.2023 та 29.08.2023 у відповідь на адвокатські запити не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли останній почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Водночас, станом на лютий, березень 2023 р. на території України діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який закінчився 30.06.2023.

Тобто, в період січня-лютого 2023 до 30.06.2023 в Україні діяв карантин , під час дії якого строки звернення до суду були продовжені, а тому строк звернення до суду з цим позовом, визначений ст. 233 КЗпП починає відліковуватись з 01.07.2023 (наступний день після закінчення карантину) та закінчився 02.10.2023.

Натомість, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення грошового забезпечення 13.10.2023, тобто з пропуском трьохмісячного строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, що вірно враховано судом першої інстанції.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду у цій справі, виходячи із наступного.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Відповідно до положень статей 12-2 та 26 Закону України Про правовий режим воєнного стану, суди Полтавської області не припиняли, не призупиняли своєї діяльності та продовжували здійснювати правосуддя.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Водночас, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивач проходить службу в органах правопорядку, діяльність яких спрямовується на підтримання законності та порядку й оборонності держави, а також є учасником бойових дій.

При цьому, строк звернення до суду пропущений ОСОБА_1 на одинадцять календарних днів, тобто не є значним.

Вказані обставини свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених 233 КЗпП України.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22.

Також колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.05.2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22.07.2021 року у справі № 340/141/21, від 16.09.2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12.09.2022 року у справі № 120/16601/21-а.

Постановою Великої палати Верховного Суду від 05.12.2018 року в справі № П/9901/736/18 встановлено, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Крім цього, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцією якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі Bellet v. France Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи, що позивач на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення до суду з даним позовом проходив службу в територіальному органі Національної поліції під час дії воєнного стану, введеного в Україні у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, що у сукупністю з іншими, наведеними у заяві обставинами, ускладнило йому своєчасне звернення до адміністративного суду з позовом, а також враховуючи ту обставину, що строк звернення до суду з позовом позивачем пропущено лише на 11 календарних днів, колегія суддів вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду та поновити такий строк.

Натомість, суд першої інстанції не вжив усіх, визначених законом, заходів та не встановив усі фактичні обставини, що мають значення для правильного прийняття процесуального рішення у цій справі на стадії відкриття провадження у справі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви позивачу через пропущення останнім строку звернення до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позову, у зв`язку з чим ухвала суду на підставі ст. 320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 311, 312, 315, 317, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 по справі № 440/15445/23 - скасувати.

Адміністративну справу № 440/15445/23 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій