Справа № 750/12417/23
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Чорної К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у режимі відеоконференції у залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Слєпченка Сергія Анатолійовича на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2023 року (розглянута у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, м. Чернігів, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову № 18 від 01.08.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП, згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн., а провадження у справі закрити за відсутністю складу правопорушення.

Позивач обґрунтував свій позов тим, що зазначеною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1, чим порушив вимоги абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних. Однак, позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу є незаконною, оскільки жодного виклику про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_1 він не отримував, розгляд справи проведено за його відсутність всупереч його заяви про неможливість прибути на розгляд справи.

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таку, що складена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 грудня 2023 року на 10 год. 20 хв.

Про зазначене вище повісткою - повідомленням від 04 грудня 2023 року проінформовано сторін.

11 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Слєпченка Сергія Анатолійовича надійшла заява про проведення судового засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - Слєпченка Сергія Анатолійовича про проведення судового засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів - задоволено та призначено справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Слєпченка Сергія Анатолійовича на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, до судового розгляду в судовому засіданні на 14 грудня 2023 року о 10 год. 20 хв.

Під час судового засідання 14 грудня 2023 року протокольною ухвалою оголошено перерву у розгляді справи для належної підготовки позивача та повторного виклику відповідача та надання додаткових пояснень у справі на 25 січня 2024 року на 10 год. 30 хв.

25 січня 2025 року, сторони у судове засідання не з`явились, про причини неможливості явки не надано та не надано ніяких пояснень, також представник позивача теж не вийшов на зв`язок, у зв`язку із зазначеним вище відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно п.2 ч.1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене та у зв`язку із неприбуттям учасників справи у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а також враховуючи те, що справу можливо вирішити на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що 03.07.2023 року ОСОБА_1 повідомлено про необхідність відповідно до ст.. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст.. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з' явитись 04.07.2023 року о 9-00 год до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних та проходження ВЛК. Отримувати повістку ОСОБА_1 відмовився. Факт повідомлення про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 та відмови від отримання повістки підтверджено складеним офіцером ВОЗіК капітаном ОСОБА_2 в присутності трьох свідків актом від 03.07.2023 року, який затверджено начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 04.07.2023 року.

04.07.2023 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився, що підтверджено актом від 04.07.2023 року складеного о 18-00 год. комісією у складі старшого офіцера відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , інспектора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ОСОБА_4

27.07.2023 року офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в місті Чернігові складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 всупереч вимогам Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року зі змінами, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час проведення мобілізації 04 липня 2023 року не з' явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 під підпис роз`яснено ст.. 63 Конституції України, права та обов`язки відповідно до ст.. 268 КУпАП і повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення 01.08.2023 року о 12-00 год. та надана можливість надати пояснення.

01.08.2023 року винесено постанову №18 відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та на нього накладено штраф в розмірі 5 100 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

Відповідно до ЗУ «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно зі ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 4 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII громадяни зобов`язані: - з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період;

Згідно зі ст. 235 КУпАП адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено з рішення суду першої інстанції, що 03.07.2023 року ОСОБА_1 повідомлено про необхідність відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з`явитись 04.07.2023 року о 9-00 год до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення облікових даних та проходження ВЛК.

З пояснень представника відповідача отримувати повістку ОСОБА_1 відмовився.

Факт повідомлення про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 та відмови від отримання повістки підтверджено складеним офіцером ВОЗіК капітаном ОСОБА_2 в присутності трьох свідків актом від 03.07.2023 року, що затверджено начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 04.07.2023 року.

Зазначене вище, з рішення суду першої інстанції викладено у справі №18 про адміністративне правопорушення за ознаками ст.210-1 ч.2 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Також, з рішення суду першої інстанції встановлено, що 04.07.2023 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з' явився, що підтверджено актом від 04.07.2023 року складеного о 18-00 год. комісією у складі старшого офіцера відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , інспектора відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ОСОБА_4

27.07.2023 року офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 в місті Чернігові складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

З протоколу вбачається, що ОСОБА_1 всупереч вимогам Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року зі змінами, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час проведення мобілізації 04 липня 2023 року не з' явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 під підпис роз`яснено ст.. 63 Конституції України, права та обов`язки відповідно до ст.. 268 КУпАП і повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення 01.08.2023 року о 12-00 год. та надана можливість надати пояснення.

01.08.2023 року винесено постанову №18 відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП та на нього накладено штраф в розмірі 5100 грн. На розгляд справи позивач не з' явився.

Надаючи оцінку зазначеному вище, колегія суддів звертає увагу на надані пояснення позивача та представник позивача , а саме на те, що позивач вказує, що 01.08.2023 року на розгляд справи він не мав змоги з`явитись оскільки 31.07.2023 року його батько, який є інвалідом 2 групи загального захворювання, дуже погано себе почував, і він змушений здійснювати за ним догляд. Про неможливість прибуття на засідання ОСОБА_1 повідомив ІНФОРМАЦІЯ_1 заявою-поясненням від 31.07.2023 року.

Колегія суддів зазначає, що жодних доказів щодо поганого самопочуття, хвороби батька, у зв`язку із чим останній не мав змоги з`явитись, позивачем не надано.

Також колегія суддів зазначає, що заява - пояснення щодо зазначеного вище позивачем датовано 31.07.2027 року та відправлено 01.08.2023 року.

Та 02.08.2023 року, що підтверджується трекінгом укрпошти по поштовому відправленню 757 отримано відповідачем.

Отже, на час розгляду справи про адміністративне правопорушення 01.08.2023 року заяв від ОСОБА_1 про неможливість бути присутнім не надходило.

На підставі вище зазначеного , колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на належне повідомлення та підтвердження обставин щодо неможливості прибути 01.08.2013 року.

Проте, надаючи оцінку обставинам справи та наданим додатковим поясненням відповідача на виконання вимог суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо посилання відповідача на акт про відмову від отримання повістки та прибуття до ТЦК та СП від 03.07.2023 року та підписи свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які взяті до уваги судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до вказаного акту від 03.07.2023 року наданого відповідачем на вимогу суду апеляційної інстанції (а.с. 89) встановлено відсутність адреси свідків, що унеможливлює суд викликати зазначених вище осіб як свідків та перевірити обставини справи.

Також, колегія судів звертає увагу на те, що в зазначеному акті відсутні підписи вказаних осіб, які свідчили про підтвердження вказаних обставин.

Окрім зазначеного вказує, що вказаний акт та перелік ПІБ свідків написано одним почерком.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів приходить до висновку щодо неправомірності вчиненні дій з боку відповідача по відношенню до ОСОБА_1 та звертає увагу на те, що доказів вручення повістки позивачеві представником відповідача до суду апеляційної інстанції надано не було.

Колегія суддів звертає увагу на доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРта вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Надаючи оцінку всім доводам обох сторін, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2023 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 195, 241, 242, 243, 250, 251, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Слєпченка Сергія Анатолійовича - задоволити.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 06 вересня 2023 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 18 від 01.08.2023 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення, у вигляді штрафу у розмірі 5 100, 00 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаля