Справа № 320/24416/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року Справа № 320/24416/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач-2), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 32 від 23.05.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 03.06.1990 по 23.07.1993 в Кооперативі "Промремстрой" та з 26.07.1993 по 30.08.1994 в Малому спільному підприємстві "Ескулап-9" до загального страхового стажу та призначити пенсію з дня звернення за призначенням, а саме з 15.05.2023.

В обґрунтування позову позивач вказує про те, що 15.05.2023 вона звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком та надала скан-копії усіх необхідних документів. Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ пенсійного органу, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Листом 20389-19586/Л-02/8-2600/23 від 15.06.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомив про прийняття рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та зазначив про не зарахування до страхового стажу за записами трудової книжки НОМЕР_2 від 19.03.1979 період роботи з 03.06.1990 по 23.07.1993 в Кооперативі "Промремстрой" з підстав того, що запис про звільнення засвідчено печаткою виробничо-будівельного кооперативу, що не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу, відсутні відомості про перейменування підприємства та з 26.07.1993 по 30.08.1994 в Малому спільному підприємстві "Ескулап-9" через те, що в даті звільнення та даті наказу про звільнення містяться виправлення, не засвідчені у встановленому порядку.

Позивач наполягає, що має право на призначення пенсії за віком з дати звернення, а саме з 15.03.2023, вважає, що всі необхідні документи надані, основним документом є трудова книжка, яка містить усі записи на підтвердження трудового стажу. Застосовуючи положення пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.081993 №637, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені в постанові від 21.02.2020 у справі №307/3091/16-а, зауважує, що уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ та пп. 4 п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію має перевірити отримані документи та в разі необхідності, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. Позивач вказує, що пенсійним органом жодних дій щодо належної перевірки документів поданих за заявою про призначення пенсії не вчинено, зауважив, що згідно електронного переліку установ, документи яких зберігаються в архівних установах міста Києва, відсутні Кооператив "Промстрой", Мале спільне підприємство -Ескулап", а тому надати уточнюючі довідки немає можливості. Позивач покликаючись на постанову Верховного суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 додає, що не має нести тягар доведення правдивості чи достовірності даних, зазначених в трудовій книжці.

Позивач також вважає, що відповідно до Інструкції, виправлення щодо запису внесеного в трудову книжку має здійснювати власник або уповноважений ним орган, де було зроблено запис та у разі необхідності видати працівнику виписку з трудової книжки та якщо підприємство ліквідовано, запис робиться правонаступником та засвідчується печаткою, а вразі відсутності, відповідною організацією. Трудовим законодавством не передбачено обов`язку працівнику здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки.

Позивач вважає, що виправлення в трудовій книжці, відсутність перейменування підприємства є формальними неточностями у документах, оскільки факт зайнятості підтверджено записами в трудовій книжці, печатками підприємств та такі формальні зауваження пенсійного органу не можуть бути підставою для відмови у призначення пенсії за віком. Застосовуючи, серед іншого, висновки Верховного Суду викладені в постанові від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 позивач наполягає, що визначальним саме є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

ОСОБА_1 вважає, що діями та спірним рішенням відповідачі порушують її право на соціальний захист та належного пенсійного забезпечення.

26.07.2023, ухвалою суду провадження у справі відкрито, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України у м.Києві отримано судом відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач-1 зазначив, що згідно вимог ст. 8 та ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 позивач досягла пенсійного віку 60 років, але страховий стаж, що має бути не менше 29 років не підтверджений.

Посилаючись на положення ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788, п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.081993 №637, п. 1.1, п. 2.4, п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 27.09.1993, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі Інструкція ) вказує, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, записи в якій мають відповідати точним відомостям з наказу керівника, та в разі звільнення такі записи засвідчуються підписом керівника та печаткою. Згідно п. 20.10 Інструкції у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» до трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. Відповідач також зазначив, що зміна запису відбувається у графі 4 трудової книжки та щодо перейменування підприємства запис має бути відображено в графі 4. З трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 19.03.1979 щодо спірних періодів не відповідають вимогам законодавства, є некоректними, тому спірні періоди потребують уточнення, як наслідок трудова книжка є неналежним та недопустимим доказом у справі. Уточнюючих довідок позивачем не було надано. Ураховуючи відсутність належних, допустимих підтверджують періоди роботи позивачки з 03.06.1990 по 23.07.1993, 26.07.1993 по 30.08.1994, у Головного управління відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу зазначених періодів роботи. Таким чином страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 1 місяць 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 23.05.2023 №32 про відмову у призначенні пенсії за віком є законним та обґрунтованим.

31.10.2023 судом отримано відповідь на відзив відповідача-1 від представника позивача, який просить суд задовольнити позов з підстав, аналогічних, викладених в позовній заяві.

Від відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області 30.11.2023 судом отримано відзив, в якому викладено заперечення проти позову, рішення від 23.05.2023 №32 про відмову у призначенні пенсії за віком є законним та обґрунтованим, оскільки позивачем не підтверджено страховий стаж відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058.

3 аналізу ст. 24 та ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 вбачається, що до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Враховуючи п. 1 та п. 3 Порядку №637 необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, вимоги до заповнення та внесення виправлень до якої передбачені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 27.09.1993.

Зокрема, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 19.03.1979: - з 03.06.1990 по 23.07.1993 в Кооперативі «Промремстрой», оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою виробничо-будівельного кооперативу, що не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу, відсутні відомості про перейменування підприємства; - з 26.07.1993 по 30.08.1994 в Малому спільному підприємстві «Ескулап-9», оскільки дата звільнення та дата наказу на звільнення містить виправлення, не засвідчене в установленому порядку. Отже, Головним управлінням ПФУ в Донецькій області при призначені пенсії до страхового стажу позивача правомірно не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки з 03.06.1990 по 23.07.1993 та з 26.07.1993 по 30.08.1994.

Відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані позивачем, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Ватутінським РУ ГУ УМВС України в місті Києві 25.02.1998, РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 15.05.2023 звернулась через веб - портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви про призначення пенсії позивачем було надано скан-копії оригіналів документів, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, трудової книжки серії НОМЕР_3 від 19.03.1979, свідоцтва про народження дитини НОМЕР_5 , свідоцтва про розірвання шлюбу.

Щодо переліку поданих документів позивачем до пенсійного органу, відповідачі по справі не заперечують.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ пенсійного органу, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Листом 20389-19586/Л-02/8-2600/23 від 15.06.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомив позивача про прийняття рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.05.2023 №32 про відмову у призначенні пенсії за віком зв`язку із не підтвердженням страхового стажу визначеного ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.05.2023 №32 про відмову у призначенні пенсії за віком вбачається, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 27 років 01 місяць 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 03.06.1990 по 23.07.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 19.03.1979, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою виробничо-будівельного кооперативу, що не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу, відсутні відомості про перейменування підприємства;

- період роботи з 26.07.1993 по 30.08.1994 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 19.03.1979, оскільки дата звільнення та дата наказу на звільнення містить виправлення, не засвідчене в установленому порядку.

Відтак, Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 - ІV від 09.07.2003 року, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Отримавши лист та рішення відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Виходячи з викладеного, предметом розгляду у даній справі є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 32 від 23.05.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, не зарахування періодів роботи з 03.06.1990 по 23.07.1993 в Кооперативі "Промремстрой" та з 26.07.1993 по 30.08.1994 в Малому спільному підприємстві "Ескулап-9" до загального страхового стажу, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність в діях та прийнятому рішенні відповідачів порушення права позивача на призначення пенсії за віком, відповідність останніх положенням ст. 2 КАС України та з дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

В силу ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

За погодженням між сторонами позивач досягла необхідного пенсійного віку (60 років) та з позиції відповідачів у позивача недостатньо страхового стажу 27 років 01 місяць 20 днів, з визначеного законодавством не менше 29 років.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (абз. 1 ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV).

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (абз. 2 ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ, у відповідній редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії, зокрема, за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 3 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів*, гіг-спеціалісти, які залучені резидентами Дія Сіті за гіг-контрактами відповідно до Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст. 7 Закону №1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (п. а абз. 3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ).

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Частиною першою статті 45 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (ч.2 ст. 45 Закону №1058-IV).

Пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі зокрема, документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу);

3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5)…

4) документи про місце проживання (реєстрації) особи;

5) документи, які підтверджують родинні стосунки.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з ч.5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Як зазначено вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.05.2023 №32 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, з огляду на недостатність необхідного страхового стажу у 29 років.

Як зазначив відповідач-1 та відповідач-2 у поданих до суду відзивах, підтверджений стаж роботи позивача становить 27 років 01 місяць 20 днів.

Водночас до загального трудового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 :

- період роботи з 03.06.1990 по 23.07.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 19.03.1979, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою виробничо-будівельного кооперативу, що не відповідає назві підприємства при прийнятті на роботу, відсутні відомості про перейменування підприємства;

- період роботи з 26.07.1993 по 30.08.1994 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 19.03.1979, оскільки дата звільнення та дата наказу на звільнення містить виправлення, не засвідчене в установленому порядку.

Відповідачі зазначають, що вказані періоди потребують уточнення, підтвердження довідками, видані підприємствами, на яких працював позивач у спірному періоді.

Для зарахування необхідно долучити довідку про період та форму навчання видану на підставі первинних документів.

Та, як зазначає відповідач-2 позивачем порушено вимоги чинного пенсійного законодавств, зокрема Порядку №637, Інструкції №58 щодо подачі до заяви документів на підтвердження страхового стажу, з приводу чого суд зазначає наступне.

З досліджених судом документів вбачається, що із трудової книжки позивача ОСОБА_1 НОМЕР_2 за записами №12 - №15 слідує, що позивач прийнята та працювала на посаду бухгалтера Кооперативу «Промремстрой» відповідно з 03.06.1990 по 23.07.1993 (наказ №32-к від 01.06.1990 про прийняття, наказ №47-к від 22.07.1993 про звільнення).

Запис про звільнення завірений печаткою Виробничо-будівельного кооперативу Печерського району м. Києва УССР.

Суд зазначає, що серед записів №12-№15 відсутні записи щодо зміни, перейменування підприємства, на якому працювала в зазначеному періоді позивач.

За записами № 16 та №17 позивач прийнята та працювала на посаді головного бухгалтера за договором №299 від 26.07.1993 в Малому спільному підприємстві «Ескулап-9» (наказ № 102 від 26.07.1993 про прийняття, наказ № 1 від 30.08.1994 про звільнення.

Суд зазначає, що в рядку 4 трудової книжки щодо запису наказу № 1 від 30.08.1994 про звільнення міститься наведення на зазначеному році звільнення 96 рік виправлено на 94 рік, та в рядку 2 також міститься наведення щодо року запису, 1996 рік виправлено на 1994 рік.

Також, суд відмічає, що вказані спірні записи в трудовій книжці, містять номер та дату наказу, на підставі яких такі бути внесені, засвідчені підписом особи, яка здійснила такий запис та скріплені печаткою відповідного підприємства.

Враховуючи позицію відповідачів щодо підстав не зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача суд вважає необхідним зазначити, що згідно із ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма передбачена пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п. 3 Порядку 637).

Згідно з пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналізуючи вищезазначене можна зробити висновок, що вимога про надання уточнюючої довідки на підтвердження запису в трудовій книжці, може бути пред`явлена у випадку відсутності трудової книжки, та коли у ній відсутні необхідні записи, або записи є неправильними чи неточними, що узгоджується із висновкам Верховного Суду викладені в постанові від 21.02.2020 у справі №307/3091/16-а.

Відповідно, оскільки судом встановлено, що записи в трудовій книжці позивача, які містять спірні періоди роботи, що не були враховані відповідачем-2 до страхового стажу, містять вказані записи періоди роботи, накази, їх дати, підписи осіб, що вчинили такі записи про прийняття, звільнення, печатки відповідного підприємства, організації.

Наведення вчинені особою, яка заповнювала записи в трудовій книжці №16 та №17 щодо року звільнення не можна вважати неточними, такі є вчинені неохайно відповідальною особою під час її заповнення, відповідно вимагання уточненої довідки має бути належним чином обґрунтовано із зазначенням в чому полягає розбіжність, чи не зрозумілість вчиненого запису.

Щодо відсутності в записах №12-№15 відомостей про перейменування підприємства з Кооперативу «Промремстрой» на Виробничо-будівельний кооператив Печерського району м. Києва УССР суд зазначає, що відсутність такого запису не є провиною позивача, ОСОБА_1 не має нести тягар за вчинені чи не вчинені записи роботодавця, оскільки вимоги до правильності та своєчасності внесення відомостей до трудової книжки пред`явлені законодавством до роботодавця, відповідної відповідальної особи.

Суд враховує пояснення позивача, що згідно електронного переліку установ, документи яких зберігаються в архівних установах міста Києва, відсутні Кооператив "Промстрой", Мале спільне підприємство "Ескулап", у зв`язку з чим надати уточнюючі довідки у позивача немає можливості.

Відповідно, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 162, чинної в період заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162 в трудову книжку, зокрема, вносяться відомості про прийняття на роботу, звільнення. Записи вчиняються акуратно ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

До пункту 2.11 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З наведених норм права вбачається, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Також, суд зазначає, що відповідно пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року №301 (далі - Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, зокрема, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій та певних осіб для підтвердження достовірності вказаної інформації у поданих особою до Пенсійного фонду документах, вимагання саме від особи, що претендує на призначення їй пенсії додаткових документів за наявності їх достатності та достовірності записів у них, законодавство не передбачає.

За вказаним вище Порядком №22-1, пунктом 4.2 слідує, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, наведеними нормами права передбачено право Пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.

Разом із тим відповідачами не надано належних і допустимих доказів того, що вказані Пенсійні органи звертались до архівних установ відповідного міста щодо підприємств, у яких працювала позивач, враховуючи, вимоги до спірних записів відповідачів та періоди запису таких 1990 1994р.р. При цьому, відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними, не спростовано факт наявності трудових відносин із підприємствами Кооперативом «Промремстрой», перейменованого в наступному на Виробничо-будівельний кооператив Печерського району м. Києва УССР та з МСП «Ескулап-9».

За таких обставин, вказані твердження відповідача-2 у спірному рішенні щодо не врахування до страхового стажу позивача спірних періодів, не можуть бути підставою неврахування відповідних періодів роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві, а також на нього не покладається обов`язок підтверджувати записи в трудовій книжці коли такі в ній містяться.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідачі в свою чергу не надали суду відповідно до положень абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України належних доказів на спростування достатності та достовірності записів в трудовій книжці позивача, у зв`язку з чим позиція відповідачів по справі є необґрунтованою.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області безпідставно не врахувало при призначенні пенсії ОСОБА_1 , періоди її роботи з 03.06.1990 по 23.07.1993 в Кооперативі "Промремстрой" та з 26.07.1993 по 30.08.1994 в Малому спільному підприємстві "Ескулап-9", та ті обставини, що зазначені у спірному рішенні, не спростовує достовірності записів в трудовій книжці, а отже, відповідачем-2 безпідставно не взято до уваги спірні періоди при розгляді заяви про призначення пенсії позивачу та не зарахування цього часу до страхового стажу, чим порушено право позивача на призначення пенсії та отримання належного пенсійного забезпечення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки відповідач-2 неправомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, у той час як право на призначення пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідачів відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Враховуючи страховий стаж, який був визнаний відповідачем-2 у рішенні від 23.05.2023 № 32 - 27 років 01 місяців 20 днів, та беручи до уваги спірні періоди страхового стажу (період роботи з 03.06.1990 по 23.07.1993, 26.07.1993 по 30.08.1994), загальний страховий стаж ОСОБА_1 станом на 15.05.2023 (дата звернення за призначенням пенсії) становить понад 30 років, відтак позивач набула право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 23.05.2023 №32 про відмову в призначенні пенсії за віком.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У пункті 1.8 вказаного Порядку №22-1, зазначено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Згідно з пунктом 1.9 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Враховуючи, що пенсійного віку позивач досягла 60 років, звернулась за призначенням пенсії за заявою 15.05.2023, відтак, пенсія має бути призначена за поданою заявою - з 15.05.2023.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Решта доводів сторін не впливають на висновки суду.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення відповідача-2 від 23.052023 №32 та зобов`язання відповідача-1 врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди трудової діяльності з 03.06.1990 по 23.07.1993 в Кооперативі "Промремстрой" та з 26.07.1993 по 30.08.1994 в Малому спільному підприємстві "Ескулап-9" та призначити позивачу з 15.05.2023 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 14.07.2023, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області у повному обсязі на суму 1073,60 грн., оскільки саме цим суб`єктом владних повноважень було прийнято спірне рішення.

Керуючись статтями 9, 14, 77-80, 139, 143, 243-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 32 від 23.05.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до загального страхового стажу періоди роботи з 03.06.1990 по 23.07.1993 в Кооперативі "Промремстрой", з 26.07.1993 по 30.08.1994 в Малому спільному підприємстві "Ескулап-9" та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за призначенням, а саме з 15.05.2023.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.