Справа № 120/2838/23
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2838/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк Алла Юріївна

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

29 січня 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2023 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Додатково зазначив, що підставою для невиплати позивачу премії та додаткової винагороди у червні та липні 2022 року було перебування солдата ОСОБА_1 на території військової частини в стані алкогольного сп`яніння, а з серпня 2022 року відсутність на службі без поважних причин. Однак, представник позивача посилається на відсутність належних доказів факту вживання алкогольних напоїв та закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.170-20 КУпАП на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 11.01.2023 року, а також перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 11.08.2022 року.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу та направлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №150/НСТ від 25.05.2022 року позивача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення відповідної військової частини.

Згідно витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №157/НСТ від 01.06.2022 року позивач з 01.06.2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно наказів № 71 від 01.07.2022 року №76 від 04.07.2022 року на позивача накладено дисциплінарне стягнення "Сувора догана" та не було здійснено виплату додаткової винагороди і премії розміром 100% за червень 2022 року через виконання службових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 20.07.2022 року позивача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 ч. 3 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 3655 (три тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) гривень в дохід держави.

Однак, вказану постанову постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.01.2023 року скасовано та закрито провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

Окрім того, на підставі рапорту командира механізованої роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_2 №1055 від 12.08.2022 року прийнято наказ №220/НСТ від 13.08.2022 року, згідно якого солдат ОСОБА_1 увільнений від займаної посади та зарахований у розпорядження командира 9 окремого мотопіхотного батальйону, а наказом за № 358/НСТ від 19.12.2022 року солдат ОСОБА_1 який знаходився у розпорядження командира 9 окремого мотопіхотного батальйону з 19 грудня 2022 року виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно вказаного рапорту, військовослужбовець військової служби по мобілізації стрілець- снайпер 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 , самовільно 11 серпня 2022 року зі зброєю залишив місце дислокації військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану в телефонній розмові повідомив що переїхав в с. Великомихайлівка на позицію їхати відмовляється і погрожує зброєю.

За даним фактом, на підставі наказу №129 від 18.08.2022 року, розпочато службове розслідування.

За наслідком проведення службового розслідування прийнято наказ №59 від 19.08.2022 року, яким визнано дії солдата ОСОБА_1 грубим порушенням вимог статі 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яка вимагає від військовослужбовця віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, статі 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яка зобов`язує військовослужбовця про все, що сталося з ним і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, яка зобов`язує кожного військовослужбовця неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, поводитися з гідністю й честю, не допускати негідних вчинків.

В той же час, як слідує з доказів наданих представником позивача, ОСОБА_1 з 12.08.2022 року по 25.08.2022 року перебував у кардіологічному відділенні №2 З БІТ КНП "ОМЦССЗ", що підтверджується випискою з історії хвороби №22-1715 (а.с. 37).

Як зазначає представник позивача, з 26.08.2022 року по 01.09.2022 року ОСОБА_1 перебував у Великомихайлівській АЗПСМ.

Згідно виписного (перевідного) епікризу №3293, у зв`язку з отриманою 31.08.2022 року травмою під час випадкового падіння, позивач 02.09.2022 року звернувся до госпіталю військової частини НОМЕР_2 (а.с.40).

Як слідує з виписного епікризу НОМЕР_3 позивач з 03.09.2022 року по 06.09.2022 року знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП "МБКЛМД Руднєва" (а.с.41), а з 07.09.2022 року по 19.09.2022 року перебував на лікуванні, відповідно до перевідного епікризу 15731 (а.с.42-43).

Відповідно до виписки №15731 із медичної карти стаціонарного хворого реабілітаційного відділення, ОСОБА_1 перебував на лікуванні у Черкаській обласній лікарні (а.с.44).

03.10.2022 року Черкаською обласною лікарнею виписано довідку №1387 військово-лікарської комісії, в якій зазначено, що ОСОБА_1 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Представник позивача зазначає, що на підставі вказаної довідки, про наявність якої було проінформовано командування, ОСОБА_1 перебував у відпустці за станом здоров`я з 04.10.2022 року по 03.11.2022 року.

04.11.2022 року позивач повернувся до військової частини НОМЕР_1 , на що подав відповідний рапорт.

В подальшому, наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №25-РС від 30 січня 2023 року позивач звільнений з займаної посади і призначений навідником механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону НОМЕР_4 окремої механізованої бригади ВОС -101281, а наказом №33 /НСТ від 02.02.2023 року вважається таким що справу та посаду здав та 02.02.2023 року виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Факт позбавлення позивача премій та додаткової винагороди з вересня по грудень 2022 року включно підтверджується довідкою про нарахування та утримання грошового забезпечення позивача, долученою представником військової частини НОМЕР_1 до відзиву на позовну заяву.

Вважаючи протиправним позбавлення премій та додаткової винагороди позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до ст. 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до вимог статей 83-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування командир проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Згідно з вимогами статті 91 Дисциплінарного статуту ЗСУ заборонено за одне правопорушення накладати кілька дисциплінарних стягнень або поєднувати одне стягнення з іншим, накладати стягнення на весь особовий склад підрозділу замість покарання безпосередньо винних осіб.

Згідно з приписами статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана;

г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);

ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);

д) пониження в посаді;

е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);

є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);

ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно з приписами статті 49 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командир відділення, головний сержант (заступник командира) взводу мають право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"г" статті 48 цього Статуту, а згідно статті 54 - командир окремого батальйону (корабля 2 рангу), а також командир окремої військової частини, який користується дисциплінарною владою командира батальйону (корабля 3 рангу), має право застосовувати стягнення, визначені в пунктах "а"-"ґ" статті 48 цього Статуту (крім попередження про неповну службову відповідність осіб офіцерського складу).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок (ст.13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

За правилами статті 49 цього Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

З аналізу наведених норм законодавства випливає, що в основі поведінки військовослужбовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Правила поведінки та обов`язки, покладені на військовослужбовців, зокрема, стосовно неухильного дотримання вимог Конституції України та Законів, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поширюються на військовослужбовця не лише під час несення ним служби, а й у вільний від несення служби час.

Щодо доводів апелянта про бездіяльність відповідачів щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 01.06.2022 року по 01.03.2023 року грошового забезпечення у повному обсязі суд апеляційної інстанції зауважує наступне.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, що підставою для невиплати позивачу премії та додаткової винагороди у спірний період були наказ командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 04.07.2022 року відповідно до якого з військовослужбовця ОСОБА_1 утримано премію за червень 2022 року у розмірі 100% за виконання службових обов`язків в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2022 року №230 солдат ОСОБА_1 вважається таким що самовільно залишив військову частину і йому було припинено нарахування і виплату грошового забезпечення та інших додаткових видів грошового забезпечення з 13 серпня 2022 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України регулюється наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам".

Відповідно до п.5 Розділу ХVІ цього наказу, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення.

Відповідно до рішення Міністра оборони України, яке доведено телеграмою від 25.03.2022 №НР248/1298, з метою врегулювання військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 в абзаці дев`ятому пункту 10 Рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 визначено, що до наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували з дня самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач не оскаржує вищезазначені накази командира військової частини НОМЕР_1 № 71 від 01.07.2022 року "Про виплату додаткових винагород" та №76 від 04.07.2022 року "Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за їх особистий внесок у загальні результати служби у червні 2022 року", а лише посилається на відсутність належних доказів факту вживання алкогольних напоїв та закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.170-20 КУпАП.

Щодо посилання позивача на те що в наказах №220/НСТ від 13.08.2022 року та №76 від 04.07.2022 року маються посилання на накази МО України від 11.06.2008 року, який на момент прийняття наказів вже не діяв, а саме з 2018 року припинив свою діяльність не заслуговує на увагу, оскільки позивач звернувся до суду за захистом своїх прав стосовно бездіяльністю відповідачів щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 01.06.2022 року по 01.03.2023 року грошового забезпечення у повному обсязі, однак вказані накази не оскаржуються, а тому суд позбавлений можливості надати оцінку вказаним обставинам

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 01.06.2022 року по 01.03.2023 року грошового забезпечення.

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.