Справа № 620/9366/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9366/23 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименна Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 19.09.2023) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідачів щодо не призначення пенсії на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно з умовами про призначення пенсії за віком починаючи з 02.06.2023 - дати звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №29 від 09.06.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати позивачу для обчислення стажу для призначення пенсії за віком до загального стажу наступні періоди роботи, а саме: з 01 квітня 1994 року по 30 вересня 2009 рік на посаді машиніста екскаватора в AT «Моноліт», яке розташоване за адресою: Російська Федерація, Московська область, місто Митіщі, Олімпійський проспект, буд. 48; з 01 жовтня 2009 року по 11 травня 2015 року на посаді машиніста екскаватора в ВАТ «Моноліт-Механізація», яке заходиться за адресою: Російська Федерація, Московська область, місто Митіщі, Олімпійський проспект, буд. 48; з 05 червня 2015 року по 27 травня 2016 року на посаді в тракториста в ВАТ «Моноліт- Механізація», яке заходиться за адресою: Російська Федерація, Московська область, місто Митіщі, Олімпійський проспект, буд. 48; з 27 червня 2016 року по 19 червня 2017 року на посаді машиніста екскаватора в ВАТ «Моноліт-Механізація», яке заходиться за адресою: Російська Федерація, Московська область, місто Митіщі, Олімпійський проспект, буд. 48; з 20 червня 2017 року по 14 червня 2018 року на посаді тракториста в ВАТ «Моноліт-Механізація», яке заходиться за адресою: Російська Федерація, Московська область, місто Митіщі, Олімпійський проспект, буд. 48; з 19 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року на посаді тракториста в ВАТ «Моноліт-Механізація», яке заходиться за адресою: Російська Федерація, Московська область, місто Митіщі, Олімпійський проспект, буд. 48; з 03 грудня 2018 року по 14 жовтня 2020 року на посаді машиніста екскаватора в індивідуального підприємця (громадянина рф) ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити, нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 02 червня 2023 року - дати звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач безпідставно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком з підстав знаходження підприємств на території російської федерації, оскільки всі періоди його трудової діяльності належним чином підтверджується трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Записи в трудовій книжці виконані чітко, зрозуміло та розбірливо, узгоджуються періоди роботи із послідовністю записів, а тому у пенсійного органу відсутні будь-які підстави для сумнівів в їх дійсності. Знаходження підприємств на території держави агресора не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Відповідачами подано відзиви на позовну заяву, в яких просять відмовити у задоволенні позову, зазначили, що підприємство знаходиться на території російської федерації, а Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993» зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції та Протоколу. Таким чином, за наданими позивачем документами останній мав 16 років 11 місяців 03 дні страхового стажу, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Оскаржуване рішення є правомірним та прийнятим в межах повноважень, встановлених законодавством.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що підприємство знаходиться на території російської федерації, а Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993» зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції та Протоколу. Звертає увагу, що пенсійним органом не зараховано період роботи за 1974-1975 роки, згідно довідки №61 від 25.07.2022, оскільки позивачу ще не виповнилось на той час 14 років. Звертає увагу на неспівмірність відшкодованих витрат на правову допомогу.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в зв`язку з досягненням пенсійного віку, позивач 06.05.2022 звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої надав ряд необхідних документів.

Рішенням територіального органу ПФУ від 11.05.2022 №38 позивачу відмовлено у призначенні пенсії та зазначено, що зарахування до страхового стажу з 1 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком та врахування заробітної плати за період роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, необхідно здійснювати за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилась трудова діяльність. За наявними документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058 відсутнє. При наданні інформації про підтвердження сплати страхових внесків після 01.01.2004 право на призначення пенсії за віком буде переглянуто.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 у справі №620/6257/22 позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.04.2023 рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Скасовуючи рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 суд апеляційної інстанції встановив, що спірне рішення про відмову в призначенні пенсії за віком було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, а отже суд першої інстанції неповно та неправильно встановив обставини справи, що призвело до вирішення позовних вимог, заявлених до неналежного відповідача.

Зважаючи на скасування рішення суду від 15.11.2022, позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою від 02.06.2023 про призначення пенсії за віком (а.с. 60).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 09.06.2023 №2 відмовлено в призначенні пенсії за віком, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому порядку. Також в рішенні зазначено про те, що періоди роботи в підприємстві «Монолит Механизация» не зараховано, оскільки останнє знаходиться на території Російської Федерації (а.с. 62).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 вищезазначеного Закону визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 цього Закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Приписами ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, зокрема, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частинами 1 та 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи згідно трудової книжки позивача від 12.05.1980, з урахуванням вкладишу до трудової книжки (а.с.32-35) останній:

- в період з 01 квітня 1994 року по 30 вересня 2009 рік працював на посаді машиніста екскаватора в AT «Моноліт», що також підтверджується довідкою АТ «Моноліт» №02 від січня 2021 року (а.с.30) та копіями наказів про прийом на роботу та про припинення дії трудового договору (а.с.43-45);

- в період з 01 жовтня 2009 року по 11 травня 2015 року працював на посаді машиніста екскаватора в ВАТ «Моноліт-Механізація», що також підтверджується довідкою ВАТ «Моноліт-Механізація» №1 від 05.01.2021 (а.с.46) та копіями наказів про прийом на роботу та про припинення дії трудового договору (а.с.47-48);

- в період з 05 червня 2015 року по 27 травня 2016 року працював на посаді тракториста в ВАТ «Моноліт-Механізація», що також підтверджується довідкою ВАТ «Моноліт-Механізація» №1 від 05.01.2021 (а.с.46) та копіями наказів про прийом на роботу, про переведення працівника на іншу роботу та про припинення дії трудового договору (а.с.49-51);

- в період з 27 червня 2016 року по 19 червня 2017 року працював на посаді машиніста екскаватора в ВАТ «Моноліт-Механізація, що також підтверджується довідкою ВАТ «Моноліт-Механізація» №1 від 05.01.2021 (а.с.46) та копіями наказів про прийом на роботу та про припинення дії трудового договору (а.с.52-53);

- в період з 20 червня 2017 року по 14 червня 2018 року працював на посаді тракториста в ВАТ «Моноліт- Механізація», що також підтверджується довідкою ВАТ «Моноліт-Механізація» №1 від 05.01.2021 (а.с.46) та копіями наказів про прийом на роботу та про припинення дії трудового договору (а.с.54-55);

- в період з 19 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року працював на посаді тракториста в ВАТ «Моноліт-Механізація», що також підтверджується довідкою ВАТ «Моноліт-Механізація» №1 від 05.01.2021 (а.с.46) та копіями наказів про прийом на роботу та про припинення дії трудового договору (а.с.56-57);

- в період з 03 грудня 2018 року по 14 жовтня 2020 року на посаді машиніста екскаватора в індивідуального підприємця (громадянина рф) ОСОБА_2 .

Факт належності трудової книжки позивачеві відповідачем не заперечується.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма передбачена пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку №637 у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Відповідно до положень Інструкції по порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яка затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудова книжка заповнюється адміністрацією підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції 162, чинної в період заповнення трудової книжки позивача, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2 Інструкції №58 встановлено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З наведених норм права вбачається, що трудова книжка заповнюється роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності її заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у його трудовій книжці.

Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17.

Колегія суддів наголошує, що трудова книжка містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази, на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Відповідно пункту 4 Постанови Кабінету міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року №301 (далі - Постанова №301) відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 677/277/17.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд першої інстанції вірно вказав, що спірні записи трудової діяльності позивача здійснено з урахуванням усіх вимог щодо порядку оформлення запису, як наслідок наявні підстави для зарахування спірних періодів до стажу роботи позивача, а саме: 01.04.1994-30.09.2009; 01.10.2009-11.05.2015; 05.06.2015-27.05.2016; 27.06.2016-19.06.2017; 20.06.2017-14.06.2018; 19.06.2018-30.11.2018; 03.12.2018-14.10.2020.

При цьому, у випадку якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, в тому числі запропонувати йому надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Несвоєчасне, неналежне або взагалі відсутність можливості проведення перевірки не можуть позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Неналежний порядок організації ведення документообігу на підприємстві, не здача ним первинної документації до архівних установ, що позбавляє заявника виконати вимоги органу пенсійного фонду в частині надання додаткових документів на підтвердження страхового стажу, не може бути правомірною підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист в питанні зарахуванні страхового стажу та призначення пенсії за віком.

Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктом 4.2 Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Таким чином, наведеними нормами права передбачено право пенсійного органу на перевірку наданих пенсіонером документів для їх підтвердження.

Разом із тим відповідачем не надано належних і допустимих доказів того, що ГУПФУ зверталось до підприємств, у яких працював позивач або до архівної установи для підтвердження відомостей щодо спірних періодів роботи позивача. При цьому, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Частинами 2-3 статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу, його пільгового обчислення.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає врахуванню при визначенні розміру пенсії.

При цьому, неможливість проведення перевірки не ставить у залежність питання про призначення пенсії відповідній особі, оскільки це не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу та врахуванні заробітної плати.

Суд першої інстанції вірно вказав, що позивач набув трудовий стаж до введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Всі первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії, враховуючи стаж, який вона заробила на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україною у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво та обмін поштою з країною-агресором та неможливістю надати запит на звірку достовірності видачі довідок та підтвердити сплату внесків.

Крім того, в даному випадку відповідач не має жодного зауваження щодо трудової книжки позивача та наявних в ній записів.

Враховуючи викладене, в даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 Російської Федерації на територію України та військовою агресією першої по відношенню до громадян України - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави місцезнаходження підприємств, що розташовані на території Російської Федерації та неможливості проведення зустрічної перевірки, порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на території Російської Федерації не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного права на пенсійне забезпечення.

Враховуючи, що із заявою про призначення пенсії за віком позивач до пенсійного органу звернувся 02.06.2023, право на призначення пенсії у нього виникло з 02.06.2023, що відповідає приписам ст.44 Закону № 1058.

Так, положеннями п. 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що з урахуванням принципу екстериторіальності повторний розгляд заяви про призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначення має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше. До компетенції ж органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи (у спірному випадку ГУ ПФУ в Чернігівській області) належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву.

Щодо доводів апелянта про не зарахування періоду роботи за 1974-1975 роки, згідно довідки №61 від 25.07.2022, оскільки позивачу ще не виповнилось на той час 14 років, колегія суддів вказує, що даний період не є спірним в межах розгляду даної справи, оскільки позовні вимоги щодо даного періоду не заявлялися.

Також доводи апелянта щодо неспівмірності відшкодованих витрат на правову допомогу колегія суддів не приймає до уваги з огляду на відсутність належних доказів щодо такої неспівмірності.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що безпосередньо порушив заявлене право, у порядку, межах, спосіб і строки, визначені законом, зарахувати позивачу до страхового стажу спірні періоди роботи періоди роботи та призначити пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 02 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 29.01.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна