Справа № 175/2038/23
Суддя: Білоусова О. М.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 175/2038/23
Провадження № 2-а/175/25/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" січня 2024 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Гула А.Р.,

представника позивача адвоката Золотухіної Ю.В.,

представника відповідача Тютюник В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області про скасування постанови від 13.02.2023 про накладення адміністративного стягнення,,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із адміністративним позовом до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області про скасування постанови від 13.02.2023 про накладення адміністративного стягнення, в якому зазначив, що оскаржуваною постановою його притягнуто головним державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль`Державного агенства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області Агеєнко І.М. до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.85 КУпАП за те, що він 13 лютого 2023 року на зимувальній ямі річки Сула біля села Дніпрове Дніпровського району Дніпропетрвоської області здійснював заборонений вилов риби вудкою у місці забороненому для рибальства, виловлена риба у кількості 10 штук випущена в живому вигляді в природнє середовище. Позивач вважає, що вказана постанова винесена всупереч норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки, копія йому не надавалась, так як у інспектора не було можливості зробити її копію.

26.06.2023 року представник відповідача, в установлений строк подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на їх безпідставність. У відзиві вказує, що матеріали справи містять належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного порушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.85 КУпАП, під час складення протоколу від 13.02.2023 та постанови від 13.02.2023 процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення не було порушено, оскаржена постанова складена уповноваженою на це особою.

07.07.2023 року представник позивача Золотухіна Ю.В. подала до суду відповідь на відзив, в якому заперечила щодо доводів представника відповідача та зазначила, що відповідачем не наведено жодного аргументу стосовно правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Представник позивача Золотухіна Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Зокрема зазначила, що ані протокол про адмінправопорушення ані постанову ОСОБА_1 не підписував та її копію не отримував.

Представник відповідача Тютюник В.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вважала постанову обгрунтованою. Зазначила, що протокол та постанова були складені відповідно до норм діючого законодавства. Надала для огляду оригінали, в яких міститься оригінал підпису особи, що притягається до адміністративної відповідальності та є відмітка про роз`яснення його прав.

Заслухавши учасників справи, дослідивши подані докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 13.02.23 державним інспектором відділу охорони водних біоресурсів«Рибоохоловний патруль» Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області Агеєнко І.М. у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 048810 від 13.02.2023 р.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією протоколу про адміністративне правопорушення №048810 від 13 лютого 2023 року, ОСОБА_1 надав пояснення, з яких вбачається, що з правопорушенням згоден, претензій не має.

Відповідно до копії постанови № 04881 від 13.02.2023 року, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що постанова була оголошена, її копію ОСОБА_1 отримав, про що свідчить його підпис.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.6 ст.55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.66 Конституції України, кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно ст.3 Закону України «Про тваринний світ», об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону, є у тому числі риби в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку, які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про тваринний світ», дикі тварини, які перебувають у стані природної волі в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, інші об`єкти тваринного світу, на які поширюється дія цього Закону і які перебувають у державній власності, а також об`єкти тваринного світу, що у встановленому законодавством порядку набуті у комунальну або приватну власність і визнані об`єктами загальнодержавного значення, належать до природних ресурсів загальнодержавного значення.

Основні засади діяльності та державного регулювання в галузі рибного господарства, збереження та раціонального використання водних біоресурсів, порядок взаємовідносин між органами державної влади, місцевого самоврядування і суб`єктами господарювання, які здійснюють рибогосподарську діяльність у внутрішніх водних об`єктах України визначені Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» .

Відповідно до ст.6 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», державне управління та регулювання у галузі рибного господарства здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №895 затверджено Положення про Державне агентство меліорації та рибного господарства України (Держрибагентство).

Пунктом 1 вищевказаного Положення передбачено, що Держрибагентствоє центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства, меліорації земель та експлуатації державних водогосподарських об`єктів комплексного призначення, міжгосподарських зрошувальних і осушувальних систем.

Згідно ст.10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають, зокрема, такі повноваження: давати обов`язкові до виконання письмові вказівки (приписи) про усунення порушень у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; перевіряти документи на право використання водних біоресурсів, зупиняти транспортні (у тому числі плавучі) засоби та проводити огляд речей, транспортних (у тому числі плавучих) засобів, знарядь рибальства, добутої продукції та інших предметів; вилучати в осіб, які порушують законодавство у галузі охорони і використання водних біоресурсів, знаряддя добування водних біоресурсів, транспортні (у тому числі плавучі) засоби, обладнання та предмети, що були знаряддями правопорушення, незаконно добуті водні біоресурси, а також відповідні документи на них; проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, фото- і відеозйомку як допоміжні засоби для запобігання і виявлення порушень законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; безперешкодного доступу до території (у тому числі об`єктів природно-заповідного фонду) і приміщень підприємств, установ та організацій, які здійснюють добування, утримання, зберігання або переробку водних біоресурсів, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; складати протоколи та розглядати в установленому законом порядку справи про адміністративні правопорушення у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; вилучати знаряддя добування (вилову) водних біоресурсів, транспортні засоби, обладнання та предмети, що були знаряддями правопорушення у галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, а також незаконно добуті водні біоресурси у разі неможливості встановлення власника зазначеного майна; здійснювати перевірку знарядь добування, контролювати їх кількість, перевіряти відповідність вимогам законодавства у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.

Статтею 34 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» та статтею 35 Закону України «Про тваринний світ», визначено, що користувачі водних біоресурсів зобов`язані безперешкодно допускати в місця відтворення, добування, зберігання, утримання, на рибоприймальні пункти та місця реалізації водних біоресурсів, на рибальські судна та інші плавучі засоби, зайняті в технологічному процесі, представників центральних органів виконавчої влади, які здійснюють державний контроль за провадженням рибогосподарської діяльності, надавати на їх вимогу документи щодо обліку та використання водних біоресурсів, своєчасно виконувати їхні вимоги та письмові розпорядження, які базуються на засадах цього Закону та інших нормативно-правових актів у галузі рибного господарства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до положень ч.3 ст.85 КУпАП, порушення правил рибальства - тягне за собою попередження або накладення штрафу на громадян від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і попередження або накладення штрафу на посадових осіб - від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При вирішенні даного позову суд зауважує, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення № 048810 від 13 лютого 2023 року, на підставі якого винесено оскаржену постанову, державний інспектор встановив факт здійснення позивачем вилову водних біоресурсів у забороненому місці на зимувальній ямі р.Сура. Вказаний факт підтверджено письмовими поясненнями ОСОБА_1 та свідками, зазначеними у протоколі.

Правила любительського і спортивного рибальства, затверджені наказом Державного комітету рибного господарства України від 15 лютого 1999 року №19 (далі Правила), регламентують норми лову (добування), заборонені місця, терміни заборони лову(добування) водних живих ресурсів, мінімальний розмір риб та інших водних живих ресурсів, умови проведення спортивних змагань з рибальства і підводного полювання, район дії, дозволені та заборонені знаряддя і способи лову та інше.

Частиною 1статті 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В силу ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення визначається КУпАП, Інструкцією з оформлення органами рибоохорони матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства аграрної політики України 09 квітня 2003 року №101, яка визначає порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення посадовими особами органів рибоохорони.

Відповідно до п. 2.6., п.2.7. Інструкції №101, протокол складається на місці виявлення правопорушення. У разі неможливості скласти його на місці виявлення правопорушення, якщо складання протоколу є обов`язковим, інспектори рибоохорони можуть доставляти порушника(ів) до органів місцевого самоврядування та/або органів внутрішніх справ.

При складанні протоколу слід чітко викладати всі відомості, передбачені формою протоколу, звертаючи особливу увагу на точність і повноту викладення складу порушення, які саме речі, предмети і документи вилучені за фактом викритого порушення, їх індивідуальні ознаки, кількість, номери тощо.

Вилучені речі й документи зберігаються до розгляду справи про адміністративні правопорушення у місцях, визначених посадовими особами органів рибоохорони, яким надано право розгляду таких справ або прийняття рішення щодо направлення їх на розгляд до суду.

Згідно з п.2.8. Інструкції №101, протокол підписується особою, яка його склала, порушником і свідками, якщо вони є. У разі відмови порушника підписати протокол у ньому робиться запис про це, який засвідчується підписом особи, яка склала протокол, та іншими особами, які брали участь у виявленні правопорушення, що було здійснено інспектором. Поряд з цим порушник має право додати до протоколу пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви відмови від підпису, проте позивач не скористався таким правом.

Відповідно до положень ст.256 КУПАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, прізвища, адреси свідків, якщо вони є. При наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами. Як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі (частина перша статті 272 КУпАП).

З наведених норм вбачається, що законодавець не зазначив будь-яких виключень щодо особи свідка.

Суд наголошує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Так, посилання представника позивача про відсутність підпису саме ОСОБА_1 у спірній постанові, те що копію протоколу він не отримував та йому не були роз`яснені його права, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, незгода з розрахунком збитків, про що зазначено представником позивача, до предмету розгляду даної справи не відноситься.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова ухвалена уповноваженою посадовою особою органу рибоохорони, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції ч.3 ст.85 КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 відсутні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Враховуючи вимоги ст.139 КАС України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 72,73, 77, 78, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Дніпропетровській області про скасування постанови від 13.02.2023 про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя О. М. Білоусова