Справа № 600/5856/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Чернівці Справа № 600/5856/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДСНС України у Чернівецькій області () щодо підготовки довідки для виплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 908 від 11 липня 2007 року, згідно з якою розмір грошового забезпечення за останньою посадою, яку займав ОСОБА_1 становив 5 945,00 грн;

- зобов`язати Головне управління ДСНС України у Чернівецькій області () підготувати та надати до Державної служби з надзвичайних ситуацій України оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 за відповідною посадою на день його звільнення, для виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 908 від 11 липня 2007 року, із урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри додаткових видів грошового забезпечення та премії;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДСНС України у Чернівецькій області (), яка полягає у не підготовці висновку щодо можливості виплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та подачі його разом із документами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України № 908 від 11 липня 2007 року, до Державної служби з надзвичайних ситуацій України для прийняття рішення про призначення такої одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Головне управління ДСНС України у Чернівецькій області () у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 908 від 11 липня 2007 р. та з урахуванням оновленої довідки про розмір грошового забезпечення підготувати висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби, та направити висновок разом із іншими документами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України № 908 від 11 липня 2007 року, до Державної служби з надзвичайних ситуацій України для прийняття рішення про призначення такої одноразової грошової допомоги.

Позов обґрунтовано тим, що у позивача у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідності до частини 3 статті 118 Кодексу цивільного захисту України. Позивач звернувся до Головного управління ДСНС України у Чернівецькій області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, передбаченої Кодексом цивільного захисту України та постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 908. У відповідь Головне управління ДСНС України у Чернівецькій області повідомило позивача, що оскільки з 22.04.2023 року втратив чинність Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 р. № 908, а на сьогодні чинний порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги відсутні, то у Головного управління ДСНС у Чернівецькій області відсутні правові підстави для практичної реалізації клопотання позивача. Позивач з такою бездіяльністю відповідача не погоджується, наголошуючи на тому, що станом на 21 квітня 2023 року, що є датою встановлення йому інвалідності ІІ групи, Порядок № 908 зі змінами та доповненнями був чинним. На переконання позивача, згідно зі статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а тому норми, встановлені Порядком № 908, поширюються на спірні правовідносини та мають бути застосовані у цій справі. Тому позивач вважає, що оскільки право на отримання одноразової допомоги у нього виникло 21 квітня 2023 року, то у відповідача не було правових підстав для відмови у прийнятті заяви позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою чинності Порядку № 908.

Ухвалою суду від 31 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що з 22.04.2023 року втратив чинність Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 №908. На сьогодні чинний порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги відсутні. Відповідач також зауважив, що згідно з ч. 3 ст. 118-3 КЦЗ України особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Щодо позовних вимог про визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, відповідач зазначив, що підстав для застосування з 01.01.2020 до спірних правовідносин, пов`язаних з визначенням грошового забезпечення Постанови №704 в попередній редакції (станом до 24.02.2018 до внесення змін, затверджених Постановою №103) немає.

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №353387 позивачу 21 квітня 2023 року встановлена друга група інвалідності. У графі причина інвалідності зазначено, що така пов`язана з проходженням військової служби.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити йому грошову допомогу у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби та встановленням інвалідності.

Листом від 15 червня 2023 року №6901-3137/6916 Головне управління ДСНС у Чернівецькій області повідомило позивача про відсутність правових підстав практичної реалізації його зави, оскільки з 22 квітня 2023 року втратив чинність Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, який був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року №908.

Також у листі вказано, що на час надання відповіді, чинний порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги відсутні. При цьому наведено і положення частини 3 статті 118-3 Кодексу цивільного захисту України.

Не погодившись з наведеними діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодекс цивільного захисту України регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності.

Статтею 101 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що служба цивільного захисту це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період. Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України. На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом.

Відповідно до статті 118 Кодексу цивільного захисту України одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - одноразова грошова допомога) - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Кодексом мають право на її отримання.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері цивільного захисту.

Частиною шостою статті 118-3 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

На виконання статті 118 Кодексу цивільного захисту України Кабінет Міністрів України постановою від 11 липня 2007 року №908 затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - Порядок №908).

Однак в подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2023 року №350 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2013 р. №618 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", яка набрала чинності 22 квітня 2023 року, постанова Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року №908 визнана такою, що втратила чинність.

Як вбачається з обставин справи, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової допомоги у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби та встановленням інвалідності, вже після втрати чинності Порядку №908, який визначав основні умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), травми або поранення, захворювання чи інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту.

Отже, з 22 квітня 2023 року підзаконний нормативно-правовий акт, у відповідності до якого позивач просить нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, втратив чинність.

За таких обставин, суд вважає, що, вирішуючи звернення позивача, відповідач правомірно вказав про відсутність правових підстав для реалізації поставленого позивачем питання, а відтак, і для задоволення поданої позивачем заяви.

До цього суд зауважує, що за змістом статті 19 Конституції України суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Таким чином, станом на час виникнення спірних відносин між позивачем та відповідачем, а такі фактично виникли після надання відповідачем листа-відповіді №6901-3137/6916 від 15 червня 2023 року на звернення позивача щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові підстави для задоволення пред`явлених вимог відсутні.

При цьому суд звертає увагу і на те, що у зазначеному вище листі відповідач, по суті, не вказував про відсутність у позивача права, як такого, на отримання одноразової грошової допомоги. Натомість лише зауважив, що станом на час звернення позивача із заявою про виплату такої допомоги і, відповідно, на момент розгляду його заяви, втратив чинність нормативно-правовий акт, яким до 22 квітня 2023 року було регульовано порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, а іншого не прийнято.

Поряд з цим відповідач у листі №6901-3137/6916 від 15 червня 2023 року доцільно зазначив, що згідно положень статті 118-3 Кодексу цивільного захисту України особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Вказане, фактично, свідчить як про не порушення відповідачем прав позивача, на захист яких подано цей позов, так і про передчасність позовних вимог щодо оскарження бездіяльності відповідача, яка, на думку позивача, полягає у безпідставній не підготовці висновку щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

З огляду на викладене, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо посилань позивача в обґрунтування заявлених вимог на норми статті 58 Конституції України, то такі є помилковими.

Так, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Цій конституційній нормі надано офіційне тлумачення рішенням Конституційного Суду України від 09.02.99 N 1-рп/99.

За наведеними у вищевказаному Рішенні Конституційного Суду України юридичними позиціями в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р (I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Тобто, якщо публічно - правові відносини тривали станом на момент запровадження законодавцем іншого (нового) правового регулювання цих відносин і вони не припинились, або виникли після змін у законодавстві, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі наведено Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі №826/10971/16, від 31.03.2021 у справі №803/1541/16, від 24.01.2023 у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а відповідно, від 10.01.2024 у справі №380/13615/21.

Тому суд вважає, що до спірних правовідносин, враховуючи звернення позивача до відповідача вже після втрати чинності Порядку №908, не можуть застосовуватися норми зазначеного підзаконного нормативно-правового акту.

Оскільки позовні вимоги про підготовку довідки для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги нерозривно пов`язані із позовними вимогами щодо оскарження бездіяльності, яка полягає у не підготовці висновку щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги, які задоволенню не підлягають, то і такі є безпідставними та задоволенню не підлягають.

До того ж, суд звертає увагу і на те, що у поданій відповідачу заяві позивач не просив підготувати довідку для виплати йому одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №908 від 11 липня 2007 року, згідно з якою розмір грошового забезпечення за останньою посадою, яку займав ОСОБА_1 , становив 5 945,00 грн. Відповідно, указана вимога, що заявлена у цьому позові, відповідачем не вирішувалася.

Отже, з огляду на викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені у позові вимоги є передчасними, безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів обґрунтованість заявлених вимог. Натомість відповідачем доведено, що у спірних відносинах він діяв обґрунтовано та правомірно. Тому, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 29 січня 2024 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач - Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернівецькій області (м. Чернівці, вул. Комарова 1-А, ).

Суддя О.П. Лелюк