Справа № 400/4968/22
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/4968/22

Перша інстанція: суддя Бульба Н.О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до 137 окремої роти охорони та обслуговування про скасування наказу про дисциплінарне стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 137 окремої роти охорони та обслуговування (далі ВЧ) та просив визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ (з адміністративно господарської діяльності) №37 від 02.08.2022 року «Про результати службового розслідування стосовно перебування на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння солдатом ОСОБА_2 24.07.2022», яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення догана, позбавлено позивача щомісячної премії за липень 2022 року та додаткової винагороди за липень 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність вказаного наказу, оскільки він був прийнятий відповідачем у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на службі в стані алкогольного сп`яніння та вчиненням позивачем дій, що мають ознаки адміністративного правовопрушення, передбаченого ч.3 ст.17220 КУпАП, однак ці обставини не підтверджені належними доказами, а відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення встановлена постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 на підставі наказу ВЧ (по стройовій частині) від 16.03.2022 року №40 був зарахований до списків особового складу ВЧ. Копія витягу з наказу міститься в матеріалах справи.

24.07.2022 року представником військової комендатури м.Покровськ було складено протокол ДНПК-2/483 відносно ОСОБА_1 про вiйськове адмiнiстративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Як зазначено у вказаному протоколі: "24.07.2022 року солдат ОСОБА_1 знаходився з ознаками алкогольного сп`яніння на території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Офіцером військової комендатури м.Покровськ 24.07.2022 року солдату ОСОБА_1 було запропоновано у присутності двох свідків пройти огляд для визначення концентрації парів алкоголю у видихаємому повітрі за допомогою пристрою спеціалізованого "Алконт" -М, на що солдат ОСОБА_1 відмовився, а також відмовився проходити такий огляд у медичному закладі. Вчиненим правопорушенням матеріальної шкоди заподіяно не було."

Наказом командира ВЧ (з адмiнiстративно- господарської дiяльностi) №35 вiд 24.07.2022 року, на пiдставi рапортy молодшого лейтенанта В. Кроткевича вiд 24.07.2022 року, зобов`язано провести службове розслiдувaння стосовно перебування на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 .

У ходi проведення службового розслiдування ОСОБА_1 надав командиру ОСОБА_3 письмові пояснення, зазначивши, що в стані алкогольного сп`янiння не перебував, своєї вини не визнав. Також зазначив, що вiдмовився вiд проходження огляду на стан сп`янiння за допомогою газоаналiзатора на мiсцi подiї, але вiд проходження огляду в медичному закладi не вiдмовлявся.

За результатами проведеного службового розслідування складено акт від 02.08.2022 року, яким запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з наказом командира ВЧ (з адміністративно-господарської дiяльностi) від 02.08.2022 року №37 "Про результати службового розслідування стосовно перебування на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння солдатом ОСОБА_2 24.07.2022" на ОСОБА_1 були накладені дисциплiнарні стягнення - догана та позбавлено його щомісячної премії за липень 2022 року та додаткової винагороди за липень 2022 року, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відносно позивача було складено протокол про вiйськове адмiнiстративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП, за виконання обов`язків віськової служби з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, вчинені особою в умовах особливого періоду.

Згодом, проведено службове розслідування на підставі рапорту молодшого лейтенанта ОСОБА_4 з підстав перебування на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 та на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлення премії та додаткової винагороди за липень 2022 року.

Разом з цим, постановою Красногвардiйського районного суду м.Днiпропетровська від 01.09.2022 року по справі №204/5532/22 провадження у справi закрито за вiдсутнiстю в дiях ОСОБА_1 складу адмiнiстративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП. Рішення суду мотивовано тим, що в справі відсутні належні та допустимі докази, які доводять поза розумним сумнівом вчинення особою такого порушення, а тому в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, що тягне за собою відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду. Вказана постанова суду набрала законної сили 13.09.2022 року.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, відсутність в діях позивача складу правопорушення, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу, вже встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

Враховуючи викладене, з урахуванням того, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, за який його притягнуто до відповідальності, наказ відповідача «Про результати службового розслідування стосовно перебування на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння солдатом ОСОБА_2 24.07.2022», прийнятий за результатами службового розслідування, є необґрунтованим та не відповідає дійсним обставинам справи.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Так, дійсно 01 вересня 2022 року суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська розглядав справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП.

Так, судом по вказаній справі встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення 24 липня 2022 року військовослужбовець ОСОБА_1 знаходився з ознаками алкогольного сп`яніння на території тимчасового розташування військової частини, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення, яка знаходиться за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення. Офіцером військової комендатури м.Покровськ 24 липня 2022 року о 16 год. 30 хв. військовослужбовцю ОСОБА_1 було запропоновано у присутності двох свідків пройти огляд для визначення концентрації парів алкоголю у видихаємому повітрі за допомогою пристрою спеціалізованого «Алконт»-М зав.№00335, на що військовослужбовець ОСОБА_1 відмовився, а також відмовився проходити такий огляд у медичному закладі, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вину не визнав та пояснив, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора, але від проходження огляду в медичному закладі не відмовлявся, але в порушення діючого законодавства все одно склали даний протокол.

Суд вказав, що дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.3 ст.172-20 КУпАП, яка передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду.

Приймаючи вказану постанову, Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська посилався на Інструкцію про порядок оформлення і складання матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбачені статтею 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Служби зовнішньої розвідки України від 14 серпня 2018 року за №300 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за №1018/32470 (далі Інструкція), за якою у разі виявлення факту виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби в нетверезому стані, для підтвердження ознак військового адміністративного правопорушення (стаття 172-20 КУпАП) такого військовослужбовця направляють до закладу охорони здоров`я на підставі письмового направлення військовослужбовця на огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння уповноваженої посадової особи.

У разі відмови військовослужбовця від направлення до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння уповноважена посадова особа робить про це відповідний запис у протоколі та засвідчує факт відмови своїм підписом і підписами двох свідків.

Після цього, уповноважена посадова особа складає протокол про вчинення військовослужбовцем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першоюстатті 172-20 КУпАП (відмова від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння).

При цьому, судом вказано, що в порушення п.7 розділу ІІ Інструкції, у протоколі ДНПК-2/483 про військове адміністративне правопорушення від 24 липня 2022 року свідки не зазначені та протокол не містить підписів двох свідків.

Судом також враховано письмові пояснення молодшого сержанта ОСОБА_6 від 31 липня 2022 року, які під час складання протоколу не були враховані, відповідно до яких солдат ОСОБА_7 не відмовлявся від огляду.

Крім того, відповідно до рапорту санітара ІІІ АВ 80АСР старшого солдата ОСОБА_8 , остання не була особисто присутня під час відмови солдата ОСОБА_9 від здачі крові в місцевій лікарні м.Покровськ, а знає про таку обставину лише від інших військовослужбовців.

Отже, суд вказав, що під час судового розгляду справи не знайшло свого підтвердження те, що ОСОБА_7 вчинив військове адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки в справі відсутні належні та допустимі докази, які доводять поза розумним сумнівом, вчинення особою такого правопорушення.

З огляду на викладене, в діях ОСОБА_9 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, яка передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду.

З аналізу наведеного вбачається, що Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в постанові від 01 вересня 2022 року надавав оцінку факту не/відмови ОСОБА_1 в проходженні огляду на стан алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду та зазначив про недоведеність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`янінн.

Водночас, відповідно до ч.1 та 3 ст.172-20 КУпАП розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння -

тягнуть за собою накладення штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.

Дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду, -

тягнуть за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

З наведеного вбачається, що вказана стаття (в контексті даної справи) по суті містить два склади адміністративного правопорушення, а саме: поява осіб, які вживали алкогольні напої, на території військової частини в нетверезому стані/виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані та також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Саме другий склад правопорушення було досліджено Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська в постанові від 01 вересня 2022 року, водночас, з аналізу наказу командира 137 роти охорони та обслуговування (з адміністративно-господарської дiяльностi) від 02.08.2022 року №37 "Про результати службового розслідування стосовно перебування на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння солдатом ОСОБА_2 24.07.2022" (а.с.11, 12) вбачається, що на ОСОБА_1 були накладені дисциплiнарні стягнення - догана та позбавлено його щомісячної премії за липень 2022 року та додаткової винагороди за липень 2022 року за перебування позивача на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння 24.07.2022 року, чому не було надано оцінки Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська та помилково не було досліджено судом першої інстанції по суті.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вiдповiдно до ст.2 Закону України «Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу» вiйськова слyжба є державною слyжбою особливого характеру, яка полягає у професiйнiй дiяльностi придатних до неї за станом здоров`я i віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальнi права та обов`язки вiйськовослyжбовцiв Збройних Сил України i їx взаємовiдносини, обов`язки основних посадових осiб, правил внутрiшнього порядку у вiйськовiй частинi визначено Статутом внутрiшньої служби Збройних Сил України (далi Статут ЗСУ).

Статтею 3 Статуту ЗСУ передбачено, що вiйськова служба у Збройних Силах України та iнших вiйськових формуваннях, утворених вiдповiдно до законiв України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професiйнiй дiяльностi придатних до неї за станом здоров`я i віком осiб (за винятком випадкiв, визначених законом), пов`язанiй iз захистом України.

Положеннями статті 11, 12, 16 та 49 Статуту ЗСУ визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначені у Дисциплінарному статуті Збройних Сил України, затвердженому Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV(далі Дисциплінарний статут ЗСУ).

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно ст.48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, на підставі п.б) догана.

Відповідно до ст.84-86 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Як було зазначено, 24.07.2022 року представником військової комендатури м.Покровськ було складено протокол ДНПК-2/483 відносно ОСОБА_1 про вiйськове адмiнiстративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.

У вказаному протоколі зазначено, що: "24.07.2022 року солдат ОСОБА_1 знаходився з ознаками алкогольного сп`яніння на території тимчасового розташування військової частини НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Наказом командира ВЧ (з адмiнiстративно-господарської дiяльностi) №35 вiд 24.07.2022 року, на пiдставi рапортy молодшого лейтенанта В. Кроткевича вiд 24.07.2022 року зобов`язано провести службове розслiдувaння стосовно перебування на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння солдата ОСОБА_1 .

За результатом проведеного розслідування встановлено виконання позивачем обов`язків військової служби в стані алкогольного сп`яніння.

Так, з протоколу ДНПК-2/483, складеного відносно ОСОБА_1 про вiйськове адмiнiстративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП вбачається, що офіцером ІНФОРМАЦІЯ_1 24.07.2022 солдату ОСОБА_1 було запропоновано у присутності двох свідків пройти огляд для визначення концентрації парів алкоголю у видихаємому повітрі за допомогою пристрою спеціалізованого "Алконт" -М, на що солдат ОСОБА_1 відмовився.

Вказані обставини не оскаржуються позивачем.

Крім того, у вказаному протоколі ДНПК-2/483 було зазначено, що позивач також відмовився проходити огляд на перебування в стані алкогольного сп`яніння в медичному закладі.

Водночас, позивач заперечував вказане посилання, а Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в постанові від 01 вересня 2022 року вказав, що в діях ОСОБА_9 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, яка передбачає відповідальність за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в умовах особливого періоду.

Крім того, відповідно до рапорту санітара ІІІ АВ 80АСР старшого солдата ОСОБА_8 , остання не була особисто присутня під час відмови солдата ОСОБА_9 від здачі крові в місцевій лікарні м.Покровськ, а знає вона про таку обставину лише від інших військовослужбовців.

З аналізу наведеного вбачається, що позивач не проходив обстеження на перебування в стані алкогольного сп`яніння 24 липня 2022 року ні за допомогою пристрою спеціалізованого "Алконт"М, ні у відповідному медичному закладі.

Поряд з цим, в постанові КЦС ВС від 07.06.2023 року по справі № 464/801/21 було зазначено, що: «Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку (постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №333/5649/16-ц, від 04 грудня 2019 року в справі №447/1236/18, від 15 березня 2021 року в справі №404/345/19, від 10 вересня 2021 року в справі №486/1186/20).

Нетверезий стан працівника може бути підтверджений медичним висновком чи іншими видами доказів (письмові, речові та електронні; висновки експертів; показання свідків). Проведення медичного огляду з метою виявлення нетверезого стану (зокрема, стану алкогольного сп`яніння) за ініціативи роботодавця можливе виключно у добровільному порядку.

У вказаній справі суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимог про визнання незаконним пункту 3 наказу АТ «Львівський хімічний завод» № 1/к від 01 січня 2021 року про звільнення за появу на роботі в нетверезому стані 01 січня 2021 року.

Судом першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд на підставі належних та допустимих доказів, правильно встановлено, що позивач 01 січня 2021 року під час робочої зміни перебував в нетверезому стані, відмовився від надання пояснень щодо цього та відмовився від проходження медичного огляду на встановлення нетверезого стану. Ці обставини підтверджені відповідними актами від 01 січня 2021 року та поясненнями свідків (працівників відповідача та працівників служби охоронної організації відповідача). Позивачем зазначені докази на спростовані.

Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, обґрунтовано встановив, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували його неправомірне звільнення з роботи, його твердження з цього приводу спростовуються наявними у справі доказами. Відповідач, ухвалюючи рішення у спірному пункті 3 наказу про звільнення позивача за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України (поява на роботі в нетверезому стані) діяв згідно з вимогами трудового законодавства.

У справі №486/1186/20 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення, зазначив, що встановивши на підставі належних та допустимих доказів у їх сукупності, що позивач перебував на роботі у нетверезому стан, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення позивача відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України. Доводи про те, що позивач виявляв бажання пройти обстеження за допомогою дослідження крові на наявність алкоголю, а йому у такому обстеженні було відмовлено, належними доказами не підтверджено.».

З наведеного вбачається, що перебування особи в стані алкогольного сп`яніння може буи встановлено як за допомогою спеціалізованого пристрою чи у відповідному медичному закладі, так і на підставі інших належних та допустимих доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення 24 липня 2022 року військовослужбовець ОСОБА_1 знаходився з ознаками алкогольного сп`яніння на території тимчасового розташування військової частини, зазначеної у протоколі про адміністративне правопорушення, яка знаходиться за адресою, зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи містять рапорт санітара ІІІ АВ 80АСР старшого солдата ОСОБА_8 , в якому зазначено, що на момент огляду позивача він мав явні ознаки алкогольного сп`яніння: почервоніння очей, легка хода, агресивна поведінка, явний запах алкоголю з порожнини рота, підвищений тиск 160/110, пульс 115 уд/хв.

Поряд з цим, на підтвердження своєї позиції позивачем не було надано жодних доказів, свідчень осіб, тощо. На думку суду, позивач мав змогу за власною ініціативою та в приватному порядку або шляхом подання відповідного клопотання безпосередньому начальнику, звернутись до медичної установи з метою спростування доводів щодо перебування його в стані алкогольного сп`яніння, чого, однак, ним зроблено не було.

Колегія суддів вважає необхідним враховувати правову позицію ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом перебування позивача 24 липня 2022 року на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння, за що на солдата ОСОБА_1 обгрунтовано накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлення премії та додаткової винагороди за липень 2022 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову.

Колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2023 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до 137 окремої роти охорони та обслуговування про скасування наказу про дисциплінарне стягнення - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук