Справа № 420/21545/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (; адреса: проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання дій неправомірними, скасування наказу (в частині), стягнення грошового забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

17 серпня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана поштою 14.08.2023 року) до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:

визнати неправомірними дії відповідачів Міністерства оборони України та командування військової частини НОМЕР_2 про видання наказу за №68-РС (по особовому складу) та наказу №247 пункту 7 та пункту 7.1 від 07 вересня 2023 року за яким зараховано його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ;

стягнути з відповідачів на його ОСОБА_1 користь в солідарному порядку грошове забезпечення за період з 03.09.2023 року до 31.08.2023 року в сумі 438 226 грн.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 22.08.2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності надання суду копії наказу Військової частини НОМЕР_2 №68-РС (по особовому складу) від 07.09.2022 року; приведення суб`єктного складу відповідачів у відповідність до заявлених позовних вимог (або позовних вимог до суб`єктного складу відповідачів); уточнення прохальної частини позовної заяви; встановлено позивачу строк 7 днів з дня отримання копії ухвали на усунення недоліків позовної заяви.

Копія ухвали суду від 22.08.2023 року отримана позивачем засобами поштового зв`язку 09.09.2023 року.

25.09.2023 року до Одеського окружного адміністративного суду поштою надійшли уточнення позовних вимог (надіслані поштою 22.09.2023 року), в яких відповідачами зазначені Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_2 . В уточненнях позивач просить суд:

поновити провадження у справі;

призначити підготовче судове засідання;

витребувати від командування Військової частини НОМЕР_2 копію наказу за №68-рс (по особовому складу);

визнати неправомірними дії відповідачів Міністерства оборони України та командування військової частини НОМЕР_2 про видання наказу за №68-РС (по особовому складу) та наказу № 247 пункту 7 та пункту 7.1 від 07 вересня 2022 року за яким зараховано його у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ;

скасувати пункт 7 та пункт 7.1 наказу за №247 від 07.09.2023 року військової частини НОМЕР_2 ;

стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку грошове забезпечення за період від 03.09.2022 року по 31.08.2023 року в сумі 438 226 грн.

Ухвалою суду від 05.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України; витребувано у Військової частини НОМЕР_2 копію наказу за №68-рс від 07.09.2022 року (по особовому складу), при цьому відхилено клопотання позивача про проведення підготовчого засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 серпня 2019 року позивачем укладено повторний контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського та сержантського складу та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 14 серпня 2019 року (по стройовій частині) позивача призначено на посаду водія 2 міномету 2 мінометного взводу 1 мінометної батареї військової частини.

Позивач зазначає, що 28 серпня 2022 року після бойової сутички із військовими підрозділами Російської Федерації у нього відбувся конфлікт (суперечка) із-за непрофесійної діяльності прямого керівництва в результаті якого загинули військовослужбовці. Позивач вважає, що оскільки він перебував на фронті із 2017 року та мав практичного досвіду бойових дій більше 5 років, то він висловив свою позицію за подіями загибелі військовослужбовців. У зв`язку із виниклим конфліктом, як зазначає позивач, він був переповнений емоціями, мав нервовий струс та психічне перевантаження, а його безпосереднє керівництво не визнавало пропозицій та заперечень. Перебуваючи у такому пригніченому стані позивач передав зброю та бронежилет своєму керівнику та залишив розташування військової частини НОМЕР_2 й поїхав до своїх батьків, де зловживав спиртними напоями до 03 вересня 2022 року.

В подальшому позивач вказує, що прийшов до тями та усвідомив, що не мав права залишати військову частину, оскільки був зобов`язаний приймати участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. З огляду на це, 03 вересня 2022 року позивач став телефонувати на мобільний телефон прямого керівника із яким мав конфлікт 28 серпня 20222 року та ОСОБА_2 у телефонній розмові повідомив, що йому такий військовослужбовець не потрібен, матеріали за фактом самовільного залишення військової частини скеровано до ДБР, а якщо позивач приїде до військової частини, то командир сам його розстріляє.

Додатково позивач зазначив, що керівництво військової частини НОМЕР_2 категорично від 02 вересня 2022 року не приймало його на службу до військової частини і не надавало згоди про переведення на службу до 57 бригади.

Усвідомлюючи те, що позивач порушив вимоги законодавства, він 21 жовтня 2022 року о 09:00 добровільно прибув разом із адвокатом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та повідомив про себе як військовослужбовця, який самовільно залишив розташування своєї військової частини 28 серпня 2022 року та за наслідками оформлення процесуальних документів уклав угоду про визнання винуватості та судом така угода була затверджена й призначено позивачу покарання у вигляді штрафу в розмірі 59500 грн.

Під час досудового слідства, до винесення вироку та до вступу його в законну силу, а також після настання цього юридичного факту позивач звертався за місцем постійної дислокації військової частини поштою, записувався на прийом до керівництва усно та письмово, однак жодного рішення керівництвом прийнято не було. Також позивач вказує, що він неодноразово звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо переведення його до іншого підрозділу, однак жодної відповіді на свої звернення та на звернення свого адвоката не надано.

В подальшому, перебуваючи за місцем постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 в стройовій частині отримав копію оскаржуваного наказу № 247 звідки дізнався, що з 07 вересня 2022 року він перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 . На думку позивача, з урахуванням вищевказаних обставин такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню та як наслідок відповідачі зобов`язанні відшкодувати йому недоотримане грошове забезпечення в розмірі 438 226 грн.

Міністерство оборони України із позовними вимогами не погодилося та у відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що Міністерство не є належним відповідачем з тих підстав, що ним не приймалось жодних рішень про виведення позивача у розпорядження командира, а також не позбавляли його грошового забезпечення.

Поряд з цим представник Міністерства оборони України зазначав, що з огляду на те, що факт самовільного залишення позивачем військової частини підтверджено також вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області, то командиром військової частини НОМЕР_2 законно позбавлено позивача грошового забезпечення до повернення у військову частину.

Військова частина НОМЕР_2 також з позовними вимогами не погодилася й у відзиві на позовну заяву зазначила, що за час проходження військової служби позивач зарекомендував негативно. За фактом самовільного залишення позивачем військової частини органами досудового розслідування було розпочате кримінальне провадження та вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27.12.2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в сумі 59500 грн.

При цьому, відповідач звертає увагу, що попри всі обставини, до району виконання бойових завдань ОСОБА_1 так і не прибув, про причини свого неприбуття та їх поважність не повідомив.

Враховуючи те, що станом на 07 вересня 2022 року позивач до розташування військової частини не повернувся, то на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.09.2022 року № 68-РС та наказу № 247 позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 як такого, що відсутній більше 10 днів до його повернення у військову частину.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 22 жовтня 2018 року.

14 серпня 2019 року ОСОБА_1 уклав повторний контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського та сержантського складу строк на 3 роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 14.08.2019 року № 169 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу за контрактом строком на 3 (три) роки призначеного наказом командира 11 окремого мотопіхотного батальйону 59 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 14 серпня 2019 року № 96-РС (по особовому складу) на посаду водія 2 міномету 2 мінометного взводу 1 мінометної батареї 11 окремого мотопіхотного батальйону 59 мотопіхотної бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ВОС- 790037А, з 14 серпня 2019 року зарахувати в списки складу військової частини та усі види забезпечення.

Вважати таким, що з 14 серпня 2019 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2820 гривень на місяць, шпк «солдат».

Вислуга років на 14.08.2019 року у загальному обчисленні складає 02 роки 01 місяць 08 днів.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 № 2107 від 15 листопада 2019 року, ОСОБА_1 входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та перебуває на військовій службі по теперішній час.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 № 2108 від 15 листопада 2019 року, ОСОБА_1 в період з 01 вересня 2019 року по теперішній час безпосередньо бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Довідкою військової частини НОМЕР_2 № 1/2.4/3/1010 від 15.09.2021 року підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 24.10.2020 року по 05.03.2021 року, 22.03.2021 року по 18.07.2021 року безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07.09.2022 року № 247 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , водія 2 міномета 2 мінометного взводу 1 мінометної батареї увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 у зв`язку із відсутністю більше десяти днів.

Наказом командира 11 окремого мотопіхотного батальйону 59 окремої мотопіхотної бригади (по особовому складу) від 07.09.2022 року № 68-РС старшого солдата ОСОБА_1 водія міномета мінометного взводу мінометної батареї 11 окремого мотопіхотного батальйону ІНФОРМАЦІЯ_3 окремої мотопіхотної бригади імені ОСОБА_3 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира 11 окремого мотопіхотного батальйону ІНФОРМАЦІЯ_3 окремої мотопіхотної бригади імені ОСОБА_3 з 07 вересня 2022 року.

Не погоджуючись із спірними наказами та невиплатою грошового забезпечення з 03.09.2022 року , позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частинами 3, 4 статті 2 Закону № 2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), який також встановлює, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

За змістом статті 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно із статті 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Підпунктом 14 пункту 116 Положення № 1153/2008 встановлено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.

Системний аналіз вищенаведених норм права дозволяє суду зробити висновок, що при проходженні військової служби військовослужбовець незалежно від посади та звання зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог військової дисципліни, а у разі її порушення до такого військовослужбовця (залежно від характеру вчиненого порушення) застосовуються відповідні заходи впливу. При цьому, встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

З матеріалів справи слідує та не заперечується позивачем, що відносно нього Жовтневим районним судом Миколаївської області 27 грудня 2022 року було ухвалено обвинувальний вирок (справа № 477/981/22) за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно встановлених обставин при розгляді вказаної справи, 28 серпня 2022 року близько 08 год. 00 хв. обвинувачений - старший солдат ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи її на посаді водія 2 міномету 2 мінометного взводу 1 мінометної батареї 11 окремого мотопіхотного батальйону 59 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно всупереч вищезазначених вимог закону, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , та перебував за адресою свого проживання: АДРЕСА_4 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця.

21 жовтня 2022 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений - старший солдат ОСОБА_1 , добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та повідомив про себе як про військовослужбовця, який самовільно залишив розташування вказаної військової частини 08.12.2022.

З урахуванням того, що позивачем вказані обставини не заперечуються та беручи до уваги вимоги ч. 6 ст. 78 КАС України, суд приходить висновку, що такі обставини слід вважати доведеними в межах розгляду даної адміністративної справи.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що з 28 серпня 2022 року позивач самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 та станом на дату винесення оскаржуваних наказів, тобто 07 вересня 2022 року не вчинив дій щодо добровільного повернення на військову службу, а відтак фактично більше 10 діб був відсутній на службі.

Доводи позивача, що ним вчинялися дії щодо повернення до розташування військової частини НОМЕР_2 з 02 вересня 2022 року у спосіб телефонних дзвінків та направлення письмових звернень судом відхиляються, оскільки матеріали справи не містять належних доказів, що усвідомивши свою протиправну поведінку, позивач прибув до військової частини та у зв`язку із його прибуттям командуванням приймалися накази за фактом повернення ОСОБА_1 для подальшого несення військової служби. При цьому, такий висновок суд робить як із повідомлених самим позивачем обставин, так і з наявних в матеріалах справи письмових доказів (зокрема, вироку Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2022 року).

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваних наказів суб`єкт владних повноважень дотримався вимог законодавства та прийняв їх за наявності правових підстав для цього, які до того ж позивачем визнаються. З огляду на це, суд приходить висновку, що оскаржувані накази та дії щодо їх видання є правомірними, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити, констатуючи, що Міністерство оборони України дійсно не є належним відповідачем за цими вимогами.

Що ж стосується похідних позовних вимог про стягнення недоплаченого грошового забезпечення, то суд вважає, що такі вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки згідно п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є необґрунтованим, а відтак підстав для його задоволення не має.

Разом із тим, суд не може оминути обставин, які склалися між сторонами в контексті спірних правовідносин та з огляду на це суд додатково зазначає, що у випадку не згоди із наказами прямого керівника або допущення ним чи іншими посадовими особами протиправної бездіяльності чи вчинення дій, які на думку військовослужбовця, порушують його права або інтереси, то такий військовослужбовець мав можливість вчасно скористатися правом на їх оскарження в порядку, визначеному розділом V Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, докази чого в матеріалах справи відсутні.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні,

постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, інші витрати відсутні, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (; адреса: проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання дій неправомірними, скасування наказу (в частині), стягнення грошового забезпечення відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.