Справа № 300/7149/23
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2024 р. справа № 300/7149/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В.розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області та Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною бездіяльності, скасування наказу від 18.09.2023 №122-к, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці в Івано-Франківській області та Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 від 13.07.2023 та по заяві від 08.09.2023 та не переведення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника в Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці;

- скасувати наказ Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 року №122-кт «Про звільнення ОСОБА_2 »;

- поновити ОСОБА_1 з 18 вересня 2023 року на посаду заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці чи на рівнозначну, займаній ОСОБА_1 в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області, посаду, допустивши процесуальне правонаступництво;

- стягнути з Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.09.2023 року по дату ухвалення рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю Державної служби України з питань праці щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 від 13.07.2023 та по заяві від 08.09.2023 та винесення протиправного наказу Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 року №122-кт «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

01.11.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому відповідач заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.

01.11.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому відповідач заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову.

30.11.2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про витребування доказів.

04.12.2023 року та 05.12.2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшли відповіді на відзив згідно яких викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів та витребувано у Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, належним чином завірені копії:

- довідок та інших фінансових документів про внесення змін до річного та помісячного розпису асигнувань на 2023 рік та про перерозподіл бюджетних призначень за захищеними видатками загального фонду державного бюджету (за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки), затверджених для забезпечення виконання виконавчого документу по рішенню суду від 22.05.23 у справі 300/1214/23, в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1;

- актів передачі основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей Управління Держпраці в Івано-Франківській області до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;

- довідки про заробітну плату за серпень-листопад 2023 року заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці ОСОБА_4.

Через систему «Електронний суд», 11.12.2023 року до суду надійшло заперечення від Державної служби України з питань праці, в якому відповідач заперечує щодо доводів позивача викладених у відповіді на відзив, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідачів відмовити у повному обсязі.

Через систему «Електронний суд», 11.12.2023 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 від Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому вказує, що твердження позивача, викладені у відповіді на відзив, не відповідають дійсності, а також просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Через систему «Електронний суд», 11.12.2023 року до суду надійшло клопотання на виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 року від Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, до якого долучено копії документів, що витребовувались судом.

13.12.2023 Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці надало суду витребувані ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 року матеріали.

15.12.2023 року на адресу суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про долучення доказів.

Через систему «Електронний суд», 15.12.2023 року до суду від Управління Держпраці в Івано-Франківській області надійшли додаткові пояснення.

29.12.2023 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшло зауваження до додаткових пояснень відповідача.

На адресу суду 09.01.2024 року від ОСОБА_1 надійшло заперечення щодо клопотання Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

Через систему «Електронний суд», 08.01.2024 року до суду надійшло клопотання Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці про витребування доказів в адміністративній справі.

09.01.2024 року до Івано-Франківського суду від ОСОБА_1 надійшло заперечення щодо клопотання про витребування доказів Південно-Західного міжрегіонального управління Держпраці.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, відзив на позов, письмові заперечення, дослідивши письмові докази, зазначає наступне.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.05.2023 у справі № 300/1214/23, залишеним в силі постановою ВААС від 16.08.23, ОСОБА_1 було поновлено на посаді заступника начальника управління Держпраці в Івано-Франківській області, котру позивач займала з 26.05.2015 року, та стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 425 340 гривень 90 копійок.

На підставі зазначеного судового рішення Державна служба України з питань праці 15.06.2023 видала наказ № 108-кт «Про виконання рішення суду», котрим поновила ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Про поновлення на роботі до трудової книжки позивача головний спеціаліст відділу управління персоналом Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці О.В. Оленюк внесла запис за № 33.

Заступник начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці - голова комісії з ліквідації Управління Держпраці в Івано-Франківській області М.О. Тиченко видав наказ від 16.06.23 № 447/3К «Про внесення змін до наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.03.23 №446/3К», котрим ввів позивача до складу ліквідаційної комісії - заступником голови комісії.

Наказом Держпраці від 23.09.2022 за № 166 «Про утворення Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці» утворено як юридичну особу публічного права Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці. 26 вересня 2022 року до Єдиного державного реєстру були внесені дані про реєстрацію Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

23.09.2022р. Головою Державної служби України з питань праці І. Дегнерою затверджено Положення про Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці №172, згідно якого основними завданнями Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці є ті ж самі завдання, що були в ліквідованого Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Листом від 02.12.23 № ПЗ/1/12-ЦА-22 Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці просило Державну службу України з питань праці вжити відповідних заходів для забезпечення здійснення Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці повноважень та виконання функцій органів, що припиняються.

Далі, 02.12.2022 року Державною службою України з питань праці видано наказ №230 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій", яким вирішено погодитися із пропозицією Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо можливості забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженим наказом Держпраці від 23.09.2022 року №172 та іншими нормативно-правовими актами з 05.12.2022 року. Цим же наказом визначено Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області, Управлінню Держпраці у Тернопільській області та Управлінню Держпраці у Чернівецькій області припинити з 05.12.2022 року здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах.

Наказом Південно-Західного міжрегіонального правління Державної служби з питань праці від 05.12.22 № 2/ПЗ вирішено розпочати здійснення повноважень та виконання функцій відповідно до Положення. Тобто, Управління Держпраці в Івано-Франківській області передало всі функцій новоствореному органу - Південно-Західному міжрегіональному управлінню Державної служби з питань праці. А Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці з 05.12.22 продовжило виконання завдань і функцій Управління Держпраці в Івано-Франківській області, як його правонаступник.

Оскільки виконання завдань та функцій ліквідованого територіального органу Держпраці покладено на новостворений територіальний орган, то в даному випадку мала місце не ліквідація державного органу, а його реорганізація шляхом перетворення зміни організаційно-правової форми.

Розуміючи, що Управління Держпраці в Івано-Франківській області перебуває в стані припинення і маючи намір продовжити працювати, позивач звернулася до Державної служби України з питань праці із заявою від 14.07.23 №2323-23а, в котрій просила перевести її з ліквідованого Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рівнозначну вакантну посаду заступника начальника в Південно-Західне міжрегіональне управлінню Державної служби з питань праці, так як воно є правонаступником. Згідно вимог статті 11 ЗУ «Про державну службу» заява ОСОБА_1 повинна була бути розглянута в 20-ти денний термін.

Південно-Західне міжрегіональне управлінню Державної служби з питань праці на запит ОСОБА_1 повідомило, що станом на 20.06.2023 року тобто на момент поновлення її на роботі згідно судового рішення в справі № 300/1214/23 штатна чисельність працівників Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці згідно штатного розпису на 2023 рік становила 258 штатних одиниць, а фактична - 127 осіб і є вакантною посада заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Відповіді від Державної служби України з питань праці на заяву від 13.07.2023 щодо переведення чи обгрунтованої відмови про причини не переведення позивач не отримала, а тому 16.08.2023 року звернулася до Державної служби України з питань праці із запитом на інформацію, в котрому просила надати їй відповідь на заяву від 13.07.2023 прийняте Державною службою України з питань праці рішення щодо переведення ОСОБА_1 у Південно-Західне Міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

21.08.2023 листом № 1427/1 /9-ЗВ-23а у відповідь на запит позивача від 16.08.23 про розгляд заяви від 13.07.2023 де йшлося про переведення в Південно-Західне Міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, Державна служба України з питань праці повідомив позивача, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 їй було надіслано лист від 11.08.23 № 1371 1 9.2-ЗВ-2а, у котрому зазначалося, що листом від 10.08.23 № 2783/1/9.2-23а Державна служба України з питань праці повідомила ОСОБА_1 про ліквідацію Управління Держпраці в Івано-Франківській області та направила попередження про наступне звільнення.

Тобто, у цій відповіді Державної служби України з питань праці не було відповіді на заяву стосовно переведення ОСОБА_1 до Південно-Західного Міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, а тільки щодо повідомлення про ліквідацію.

Згідно попередження від 10 серпня 2023 року, котре було надіслане на адресу електронної пошти позивача Державною службою України з питань праці ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» на виконання постанови Кабінету міністрів України від 12.01.2022р. №14 «Про деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» та наказу Державної служби України з питань праці виданого від 17.01.2022р. №22 «Про ліквідацію Управління Держпраці в Івано-Франківській області».

Одночасно з попередженням про наступне звільнення Державна служба України з питань праці, не врахувавши те, що позивач є особою з інвалідністю II групи, надіслав позивачу перелік запропонованих вакантних посад у Східному міжрегіональному управління Державної служби України з питань праці, та в центральному апараті Державної служби України з питань праці, а саме, першого заступника начальника в Східному міжрегіональному управління Державної служби України з питань праці, що знаходиться в м. Покровську на Донеччині, та наявні посади в Держпраці, в Києві.

При тому, жодні вакантні посади в Південно-Західному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, котре утворене постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 №14 і є правонаступником Управління Держпраці в Івано-Франківській області, де з 2015 року працювала ОСОБА_1 , позивачу не були запропоновані.

З інформації наданої Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, позивач дізналась, що 10.08.2023 року, в день коли ОСОБА_1 адресували попередження про наступне звільнення та обійняти посаду в Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, наказом Державної служби України з питань праці на посаду заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, на котру просила переведення позивач, було призначено ОСОБА_4 .

Державна служба України з питань праці 29.08.2023 року листом № 3004/1/9-23а звернулась до Мінекономіки про погодження звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області у зв`язку з ліквідацією даного Управління.

08.09.2023 року ОСОБА_1 повторно звернулася до голови Державної служби України з питань праці і заявою в котрій наголошувала, що не отримала відповіді по суті на свою заяву від 13.07.2023 стосовно переведення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, а також просила запропонувати їй переведення на рівнозначну посаду в Південно-Західному міжрегіональному управлінні Державної служби України з питань праці.

Не розглянувши звернення позивача від 08.09.2023 Державна служба України з питань праці наказом від 18.09.2023 №122-кт «Про звільнення ОСОБА_2 » звільнив ОСОБА_1 з, посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до пункту 11 частини першої статті 87 Закону № 889-УІІІ «Про Державну службу» у зв`язку з ліквідацією Управління Держпраці в Івано-Франківській області, не запропонувавши переведення до органу, який став правонаступником, тобто в Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби України з питань.

Оскільки, як стверджує позивач, вона не була повідомлена про звільнення її з роботи, 26.09.2023 року вона звернулась із запитом на інформацію до Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці в Івано-Франківській області про надання їй належним чином завірених копій документів із додатками щодо звільнення її з роботи.

Листом Державної служби України з питань праці від 28.09.2023 №1674/1/9.2-3В-23а, який отримано ОСОБА_1 06.10.2023 року, було надіслано оскаржуваний наказ від 18.09.2023 року №122-кт «Про звільнення ОСОБА_2 » з додатками.

На момент звернення до суду позивачем, відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 не внесено.

Вважаючи наказ Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 року №122-кт «Про звільнення ОСОБА_2 » незаконним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Суд, у відповідності до статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про те, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, виходить з положень нормативних актів в редакціях, що діяли на момент виникнення цих правовідносин та зазначає зміст норм права відповідно до них.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Частиною 1 статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Таким чином, звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з реорганізацією державного органу та у зв`язку з ліквідацією державного органу є різними підставами припинення державної служби.

Згідно з частиною 3 статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1- частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Спір у цій справі зумовлений звільненням ОСОБА_1 із посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області відповідно до пункту 1-1 частини першої 87 Закону № 889-VIII, у зв`язку з ліквідацією державного органу.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство слід застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Таким чином при вирішенні цього спору потрібно керуватись положеннями Закону № 889-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів.

Пунктами 5, 6, 7, 8 Порядку № 1074 передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади -- до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України № 14 від 12 січня 2022 року «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» (далі - Постанова № 14) вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці, серед яких Управління Держпраці в Івано-Франківській області, та утворено як юридичні особи публічного права - міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, зокрема, Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

Пунктом 3 Постанови № 14 серед іншого визначено, що:

територіальні органи Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною службою з питань праці після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворені згідно з пунктом 2 цієї постанови, затвердження положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій;

здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів Державної служби з питань праці згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Державну службу з питань праці;

міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме: Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Головного управління Держпраці у Тернопільській області, Головного управління Держпраці у Чернівецькій області.

Крім того, згідно з пунктом 5 Постанови № 14 Державній службі з питань праці вирішено забезпечити передачу майна територіальних органів Державної служби з питань праці, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, міжрегіональним територіальним органам Державної служби з питань праці, утвореним згідно з пунктом 2 цієї постанови.

На виконання цієї постанови Уряду, Державна служба з питань праці видала наказ від 17 січня 2022 року за № 22 «Про ліквідацію Управління Держпраці в Івано-Франківській області».

Наказом Держпраці від 23 вересня 2022 року № 166 «Про утворення Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці» утворено як юридичну особу публічного права Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

Наказом Державної служби з питань праці від 02 грудня 2022 року № 230 «Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій» визначено погодитись із пропозицією Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 02 грудня 2022 року щодо можливості забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженим наказом Державної служби з питань праці від 23 вересня 2022 року №172 та іншими нормативно-правовими актами і визначено припинити Управлінню Держпраці в Івано-Франківській області з 05 грудня 2022 року здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах.

Також суд вказує, що у Постанові № 14 як у розпорядчому акті органу державної влади, не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій Державної служби з питань праці або передачі їх іншим органам виконавчої влади. Натомість передбачено об`єднання (злиття) кількох територіальних органів з питань праці, що припиняються, в новий (міжрегіональний) територіальний орган з питань праці, повноваження якого поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць (областей).

Верховний Суд у постановах від 22 листопада 2022 року (справа №200/3012/21-а) та 05 квітня 2023 року (справа № 640/12871/21) вказав, що Верховним Судом України неодноразово висловлювалася правова позиція, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Наведена позиція Верховного Суду також відображена у постановах Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-237а11), від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14), від 19 січня 2016 року (справа № 810/1783/13-а), постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року (справа №826/25887/15) і від 17 липня 2019 року (справа №820/2932/16), від 10 жовтня 2018 року у справі №816/979/17, від 26 травня 2021 року у справі № 140/90/20

Отже, виходячи з вищезазначених висновків Верховного Суду та аналізу змісту Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці», наказу Державної служби України з питань праці «Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій» № 230 від 02 грудня 2022 року, суддів приходить до висновку, що не відбулось відмови держави від виконання завдань та функцій Управління Держпраці в Івано-Франківській області, оскільки до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці перейшли функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідній сфері, що виконувалися Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області, а також майнові права та обов`язки цієї юридичної особи.

Враховуючи фактичні обставини справи та положення статті 104 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що на підставі вищенаведених розпорядчих актів фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація територіального органу Держпраці - Управління Держпраці в Івано-Франківській області, як юридичної особи публічного права шляхом покладення виконання завдань і функцій Управління Держпраці на Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці та припинення діяльності Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

У постанові Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі № 200/3012/21-а зроблено аналогічний висновок при дослідженні питання щодо ліквідації державного органу та сформовано правову позицію щодо визначення реорганізації територіального органу Держпраці.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX були внесені зміни та доповнення до Закону України «Про державну службу», зокрема, відповідно до положень статті 83 Закону України «Про державну службу» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX , що діє з 25 вересня 2019 року) державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»;

9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Частиною першою статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 року № 1285-IX, який набрав чинності 06 березня 2021 року, частину третю статті 87 Закону України «Про державну службу» викладено в наступній редакції: « 3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду».

Вказана редакція частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» діяла на момент попередження позивача про наступне звільнення - 10.08.2023 року та на момент видачі оскаржуваного наказу та звільнення позивача - 18.09.2023 року № 122-к.

Водночас за змістом частини п`ятої статті 22 і пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX), у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

З наведеного слідує, що частина третя статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 року № 1285-IX, передбачала обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону пропонувати державному службовцю відповідну посаду.

З матеріалів справи суду стало відомо, що 10.08.2023 року позивача було попереджено про наступне звільнення та запропоновано посаду в Східному міжрегіональному управлінні Державної служби України з питань праці та в центральному апараті Державної служби України з питань праці.

Однак, жодної вакантної посади в Південно-Західному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці позивачці не було запропоновано.

Суд зазначає, що положення частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 року № 1285-IX у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22) треба розуміти так, що в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення державного службовця у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення/ керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

Водночас приписи частини п`ятої статті 22 Закону України «Про державну службу» дозволяють здійснити цю процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.

Із матеріалів справи слідує, що позивачу, перед тим, як видати оскаржуваний наказ, не пропонували рівнозначної посади державної служби або нижчої посади державної служби в Південно-Західному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Як встановлено з матеріалів справи на момент звернення ОСОБА_1 з заявою до Державної служби України з питань праці про переведення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в Південно-Західному міжрегіональному управлінні Держпраці були вакантні 112 посад, а також те, що позивачу не були запропоновані дані посади, суд вважає дану бездіяльність відповідача протиправною.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідь на заяву ОСОБА_1 Державна служби України надала лише після призначення ОСОБА_4 на посаду заступника начальника Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, на яку претендувала позивач.

Однак, навіть з врахуванням даного факту ОСОБА_1 не було запропоновано жодної вакантної посади в Південно-Західному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці.

Враховуючи вищенаведене, наказ Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 року «Про звільнення ОСОБА_2 » є протиправним та таким, який слід скасувати.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Суд зазначає, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235, статті 240-1 Кодексу законів про працю України, а відтак установивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Однак враховуючи, що Управління Держпраці в Івано-Франківській області ліквідовано відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці», суд вважає, що позивача належить поновити на рівнозначну займаній до звільнення посаду в Південно-Західному міжрегінальному управлінні Державної служби України з питань праці.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 08 грудня 2022 року по 25.01.2023 року є періодом вимушеного прогулу ОСОБА_1 , а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, повинен бути відшкодованим, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з частиною 8 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Верховний Суд України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 визначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, слід допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 з 18.09.2023 року на рівнозначній посаді в органах Державної служби України з питань праці та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці щодо неприйняття рішення по заяві ОСОБА_1 від 13.07.2023 та по заяві від 08.09.2023 року.

Скасувати наказ Державної служби України з питань праці від 18.09.2023 року №122-кт «Про звільнення ОСОБА_2 ».

Поновити ОСОБА_1 з 18 вересня 2023 року в Південно-Західному міжрегінальному управлінні на рівнозначну, займаній ОСОБА_1 посадою в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області.

Стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.09.2023 року по 29.01.2024 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 18 вересня 2023 року в Південно-Західному міжрегінальному управлінні на рівнозначну, займаній ОСОБА_1 посадою в Управлінні Держпраці в Івано-Франківській області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач - Державна служба України з питань праці (ЄРДПОУ: 36472148, вул. Деснянська. 14, м. Київ, 01601);

відповідач - Управління Держпраці в Івано-Франківській області (ЄРДПОУ: 39784625, вул. І. Франка, 4, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач - Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (ЄРДПОУ:44840602, вул.І. Франка, 4, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Шумей М.В.