Справа № 480/2699/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 р. Справа № 480/2699/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, м. Суми, по справі № 480/2699/22

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України , Військової частини НОМЕР_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви від 30.05.2022, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення у формі наказу про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за 18 повних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.10.2021;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 18 повних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.10.2021 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби за контрактом, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178, та без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу за цінами предметів обмундирування, визначеними розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.01.2019 №21 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації та утримання за речове майно, строк носіння якого не закінчився";

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, за періоди з 01.08.2012 до 31.08.2018; з 29.10.2018 до 06.10.2021, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.01.2022;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, за періоди з 01.08.2012 до 31.08.2018; з 29.10.2018 до 06.10.2021, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17.01.2022;

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період військової служби з 29.10.2018 до 06.10.2021;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 29.10.2018 до 06.10.2021;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу винагороду за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей у складі в/ч НОМЕР_2 у період з 14.07.2016 до 22.09.2016, з 16.06.2017 до 17.08.2017, з 14.02.2017 до 13.04.2017, з 20.01.2018 до 15.03.2018, з 10.07.2018 до 18.07.2018 - відповідно до записів у військовому квитку, аркуш 12; у періоди з 29.10.2018 до 20.02.2018, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020 з 15.02.2021 до 10.06.2021- відповідно до записів у військовому квитку, аркуш 28, пропорційно дням безпосередньої участі в заходах ЗНБО;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок грошового забезпечення, виплаченого на день звільнення, з урахуванням винагороди за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей у період з 14.07.2016 до 22.09.2016, з 16.06.2017 до 17.08.2017, з 14.02.2017 до 13.04.2017, з 20.01.2018 до 15.03.2018, з 10.07.2018 до 18.07.2018; у періоди з 29.10.2018 до 20.02.2018, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020 з 15.02.2021до 10.06.2021; грошової компенсації за додаткову відпустку за періоди з 01.08.2012 до 31.08.2018, з 29.10.2018 до 06.10.2021, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, компенсації за не отримане речове майно, індексації грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 29.10.2021;

- визнати протиправною дією Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у внесенні до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.10.2021 № 183-РС розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні у бік їх зменшення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок вислуги років з урахуванням попередніх періодів служби на пільгових умовах з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці шляхом внесення змін щодо вислуги років (пільгова);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 внести до наказу командира в/ч по стройовій частині НОМЕР_1 від 06.10.2021 №183-РС зміни в частині розрахунку вислуги років у пільговому обчисленні з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби або 1 місяць служби за 1,5 місяці;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2021 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму індексації за період з 29.10.2018 по 25.08.2020 з урахуванням виплачених сум, суму винагороди за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей за період з 29.10.2018 до 20.02.2018, з 25.02.2019 до 12.04.2019, з 02.10.2019 до 25.11.2019, з 13.12.2019 до 13.06.2020, пропорційно дням безпосередньої участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 18 повних календарних років служби, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення та виключення з усіх видів грошового забезпечення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, суму індексації за період з 26.08.2020 по 28.10.2021, суму винагороди за безпосередню участь в ООС на лінії бойового зіткнення на території Донецької та Луганської областей за період з 15.02.2021 до 10.06.2021, пропорційно дням безпосередньої участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2021 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 по справі № 480/2699/22 в цій частині скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2021 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення 600,00 грн станом на день звільнення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в порушення вимог п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, виключення позивача зі списків особового складу військової частини відбулося без проведення з ним повного розрахунку всіх належних йому сум. Оскільки спеціальним законодавством, що регулює оплату праці військовослужбовців, питання відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних при звільненні з військової служби сум не врегульовано, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми статей 116, 117 КЗпП України.

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2022 позивачем не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 16.11.2016.

Відповідно до записів у військовому квитку позивач проходив службу у Збройних Силах України згідно укладеного контракту на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №543 від 30.10.2018.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 №183-РС від 06.10.2021 позивача було звільнено з військової служби у запас за п.п. «а» (у зв`язку із закінченням строку дії контракту), зазначено, що чинність контракту припиняється 29.10.2021.

Відповідно до записів у військовому квитку позивач звільнений зі служби 28.10.2021 після закінчення строку дії контракту, про що здійснено запис командиром ВЧ НОМЕР_2 .

Так, згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 06.10.2021 №183-РС позивача відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 №309 від 28.10.2021 з 29.10.2021 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення. Зазначено, що вислуга років позивача у Збройних силах України становить 18 років 03 місяця 12 днів, пільгова 05 років 08 місяців 03 дні.

Судом першої інстанції було встановлено порушення прав позивача щодо невиплати в повному обсязі належних йому сум індексації, сум винагороди за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони на лінії бойового зіткнення та одноразової грошової допомоги при звільненні, та рішення суду в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2021 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення, суд першої інстанції виходив з їх передчасності, оскільки можливість задоволення таких позовних вимог перебуває у залежності від проведення фактичного розрахунку, натомість станом на час ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу належні до виплати під час звільнення суми, які є предметом розгляду даної справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суде першої інстанції про передчасність позовних вимог щодо стягнення грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України (тут і далі в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Верховний Суд надаючи оцінку застосуванню положень ст. 117 КЗпП неодноразово наголошував на обов`язку визначення розміру середнього заробітку за час затримки органом, який виносить рішення по суті спору, зокрема у постановах від 21.03.2023 у справі № 640/11699/21, від 20.02.2023 у справі № 240/9022/20, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19, від 26.11.2020 у справі № 520/1365/2020, від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а та інш.

Так, у постанові від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 Верховний Суд констатував, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, встановивши порушення законодавства про оплату праці (як-то невиплата працівнику при звільненні вихідної допомоги чи компенсації за невикористану відпустку), що створює підставу для відповідальності роботодавця за статтею 117 КЗпП України, суд повинен визначити розмір як суми, яка включається за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, до належної працівнику заробітної плати, що складається із усіх виплат згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, так і суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому аналіз правового регулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно й розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Суд зазначає, що таке тлумачення цієї норми права відповідає висновку щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 (справа № 480/3105/19), ухваленій у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

При цьому Верховний Суд у постанові від 11.02.2021 у справі № 160/13220/19 зауважив, що за правилами вказаних вище нормативних актів невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням. Отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Колегія суддів зауважує, що позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, особа звертаючись із позовними вимогами до суду, самостійно обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів і вправі пред`явити в суді ту вимогу, яку вона вважає за необхідне пред`явити, і яка, вона вважає, спроможна поновити її порушене право.

В даній справі позивач обрав спосіб захисту його прав шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити повні суми грошового забезпечення, що належали йому при звільненні, зокрема, суму індексації грошового забезпечення, винагороди за безпосередню участь в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони на лінії бойового зіткнення та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Тобто, за обставин цієї справи остаточний розрахунок з позивачем відповідач ще не провів, оскільки позивачу наразі не перераховані та не виплачені спірні грошові суми. Більш того, розмір таких сум, які відповідач заборгував позивачу, наразі не є встановленим, оскільки буде визначений відповідачем в процесі та на виконання рішення суду у цій справі.

Отже, за обставин цієї справи остаточний розрахунок з позивачем відповідач ще не провів, остаточну суму належну позивачу при звільненні не визначив, оскільки позивачу наразі не перерахована та не виплачена спірні грошові виплати, що позбавляє суд врахувати критерії оцінки розміру відшкодування, зокрема розмір простроченої заборгованості роботодавця з виплати працівнику при звільненні всіх належних сум.

Враховуючи, що у даній справі позовна вимога про стягнення компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні заявлена одночасно з вимогами про зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість з розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим на даний момент неможливо встановити суму, що може належить позивачу на підставі ст. 117 КЗпП України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2021 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення 600,00 грн станом на день звільнення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 11.02.2021 по справі № 160/13220/19.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2021 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення 600,00 грн станом на день звільнення.

Доводи апеляційної скарги висновків колегії суду не спростовують.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.11.2022 по справі № 480/2699/22 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2021 до дня прийняття рішення судом у справі з розрахунку середньоденного грошового забезпечення 600,00 грн станом на день звільнення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва З.О. Кононенко