Справа № 620/5740/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5740/23 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Чернігівської обласної прокуратури, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльності в частині не виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за березень 2020 року;

- стягнути з відповідача компенсації втрати частини доходів в розмірі 51813,66 грн, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за березень 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач при звільненні позивача з органів прокуратури 05.03.2020 не нарахував, як наслідок не виплатив заробітну плату за березень 2020 року в частині компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період з 24.10.2014 по 05.03.2020, що стало підставою для звернення до суду та рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі №620/5637/21 позовні вимоги задоволено. Так, відповідачем на виконання вказаного судового рішення 27.09.2021, а також 11.11.2021 було виплачено заборгованість. Зважаючи на те, що сума компенсації за невикористані дні щорічної відпустки є тим доходом, що не був отриманий позивачем під час звільнення з вини відповідача, тому він має право на компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з несвоєчасним отриманням виплат, нарахованих і виплачених відповідачем.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Чернігівської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 50465,18 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що відсутні підстави для виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, а також звертає увагу на невірному розрахунку розміру такої компенсації.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач наказом Офісу Генерального Прокурора №75к від 05.03.2020 звільнений з посади заступника прокурора Чернігівської області на органів прокуратури в зв`язку з досягненням 65 років через припинення повноважень.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі №620/5637/21 було задоволено позовні вимоги позивача, зокрема, стягнуто з Чернігівської обласної прокуратури на користь позивача грошову компенсацію за невикористані 255 календарних днів відпустки в розмірі 478687,08 грн, з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

З огляду на матеріали справи Чернігівською обласною прокуратурою на виконання рішення суду було здійснено виплату в сумі 2277,59 грн 27.09.2021 (грошова компенсація в межах суми стягнення за один місяць), а також в сумі 383065,51 грн 11.11.2021 (грошова компенсація за невикористані 255 календарних днів відпустки), що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 11-14).

Рішення суду від 06.09.2021 набрало законної сили 18.01.2023 (постанова Шостого апеляційного адміністративного суду, якою рішення першої інстанції залишено без змін).

Позивач, звернувся до відповідача із заявою про надання підтверджуючих документів проведених виплат, а також інформації про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів (а.с. 9).

Листом від 28.02.2023 відповідачем надано інформацію, що прокуратурою компенсації втрати частини доходів не здійснювалось, а також надано копії платіжних документів (а.с. 10).

15.03.2023 позивач звернувся до відповідача із вимогою вжити заходів щодо виплати компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати (а.с. 15).

На вказане вище звернення відповідач листом від 06.04.2023 повідомив позивача про відсутність правових підстав для проведення такої компенсації (а.с. 16-17).

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, дійшов висновку, що відповідач був зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків 'їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон №2050-ІІІ), Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У силу ст. 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенси, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Порядок №159), компенсація громадян; втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

З аналізу викладеного вбачається, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №522/9778/16-а.

При цьому, слід зазначити, що компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно зі змістом ст. 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 у справі №803/203/17.

Бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу у березні 2020 року заробітку є протиправною, що підтверджується рішенням суду від 06.09.2021 у справі №620/5637/21, в якому судом було встановлено факт порушення роботодавцем права позивача на одержання в день звільнення (05.03.2020) належного розміру заробітку, у вигляді грошової компенсації за всі невикористані позивачем дні щорічної відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості за березень 2020 року перед позивачем, після утримання податків та зборів, складала - 385343,10 грн, з яких: 2277,59 грн виплачено 27.09.2021, 383065,51 грн виплачено 11.11.2021, що не заперечується відповідачем.

Індекс інфляції в період невиплати позивачу зарплати за березень 2020 року в розмірі 2277,59 грн в період з квітня 2020 року по серпень 2021 року складає: 100,8*100,3*100,2*99,4*99,8*100,5*101,0*101,3*100,9*101,3*101,0*101,7*100,7*101,3*100,2*100,1*99,8 = 110,77%.

Враховуючи вказане у вересні 2021 року відповідач мав нарахувати позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за березень 2020 року в розмірі 2277,59*(110,77 -100)= 245,30 грн.

Індекс інфляції в період невиплати позивачу зарплати за березень 2020 року в розмірі 383065,51 грн в період з квітня 2020 року по жовтень 2021 року складає: 100,8*100,3*100,2*99,4*99,8*100,5*101,0*101,3*100,9*101,3*101,0*101,7*100,7*101,3*100,2* 100,1 *99,8* 101,2* 100,9= 113,11%.

Враховуючи вказане, в листопаді 2021 року відповідач мав нарахувати позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати за березень 2020 року в розмірі 383065,51 *(113,11-100)%= 50219,88 грн.

Загальний розмір компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати складає 245,30+50219,88 = 50465,18 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність права у позивача на одержання компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 50465,18 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст.305 КАС України, а саме через відсутність доказів на підтвердження того, що особа, яка підписала апеляційну скаргу (Станіслав Гущесов) є керівником Чернігівської обласної прокуратури, оскільки дана обставина є загальнодоступною інформацією, яка міститься на сайті Чернігівської обласної прокуратури та в Єдиному державному реєстрі.

Також колегія суддів зазначає, що апелянтом жодними доказами не було спростовано здійснений судом першої інстанції розрахунок компенсації втрати частини доходів, який підлягає стягненню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя Є.В. Чаку