Справа № 309/1767/23
Суддя: Савицький С. А.
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 309/1767/23
Провадження № 2-а/309/29/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Савицького С.А.

за участю секретаря судового засідання Мацунич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області, заступника начальника Хустського районного відділу ГУ ДМС в Закарпатській області Бабець Володимира Івановича про визнання дій неправомірними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області, заступника начальника Хустського районного відділу ГУ ДМС в Закарпатській області Бабець Володимира Івановича про визнання дій неправомірними та скасування рішення про примусове повернення до країни походження.

Позовні вимоги в мотивовані тим, що рішенням Хустського районного відділу ГУ ДМС у Закарпатській області від 05 квітня 2023 року її - ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 1700 грн. та вирішено примусово повернути її до країни походження - російської федерації зобов`язавши її покинути Україну до 29.04.2023 року.

Позивач вважає таке рішення в частині примусового повернення її до російської федерації незаконним та таким , що підлягає скасуванню виходячи з того, що її перебування в державі Україна не є випадковим. З 04 березня 2017 року вона перебуває в шлюбних відносинах з громадянином України ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканцем с.Березово Хустського району Закарпатської області, який зареєстровано у Хустському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 38 від 04.03.2017 року. 18 липня 2018 року позивач прибула на Україну з метою возз`єднання сім`ї з особою, яка є громадянином України, а саме - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження виконкому Березівської сільської ради Хустського району Закарпатської області 24.01.2019 року зроблено відповідний запис за № 04. ОСОБА_5 , син позивачки - набув громадянство та є громадянином України. Вона зареєстрована платником податків в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків за № та має зареєстроване місце проживання відповідно до запису в Єдиному державному демографічному реєстрі за № 923 в с. Березово № 664 Хустського району Закарпатської області. 06 грудня 2021 року вона отримала посвідку на тимчасове проживання, строк дії якої був визначений до 03.12.2022 року. При цьому Підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання є випадок, передбачений частиною 14 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-УІ, а саме прибуття в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України. За два тижні до закінчення строку дії вказаної посвідки вона звернулась до ГУ ДМС України в Закарпатській області із заявою про продовження строку дії посвідки. 22 листопада 2022 року за її участі відбулось засідання комісії ГУ ДМС України в Закарпатській області по розгляду її заяви, де вона давала відповідні пояснення. Про результати розгляду її повідомлено не було та жодного рішення в зв`язку з цим вона не отримувала. Зважаючи на викладене у неї була відсутня можливість ознайомитись з рішенням та вмотивовано і своєчасно його оскаржити. Вже 05.04.2023 року відносно неї за порушення законодавства про правовий статус іноземців складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 203 КУпАП та притягнуто її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн. і в той же день прийнято оскаржуване рішення №5 «Про примусове повернення до країни походження Російської Федерації».

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кричфалушій І.І. позовні вимоги підтримав посилаючись на наведені в позовній заяві обставини, просить їх задоволити.

В судовому засіданні заступник начальника Хустського районного відділу ГУ ДМС в Закарпатській області Бабець В. І. позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наведені у письмовому відзиві обставини. У своєму відзиві відповідач вказує , що згідно пункту 7 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773 (Далі - Закон №3773) - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Частиною 1 статті 26 Конституції та статтею 3 Закону № 3773 визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України,- за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону № 3773 документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Згідно п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 (далі - Порядок) - іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Держприкордонслужби, продовжується територіальними органами або підрозділами ДМС.

Згідно статті 23 Закону №3773 нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Так, у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері у м. Хуст 05.04.2023 року виявлено громадянку рф ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Перевіркою документів на право перебування/проживання іноземця в Україні встановлено, що у позивача відсутні документи на право перебування в Україні та відповідно реєстрація місця проживання/перебування. Проживає на території України незаконно з лютого 2020 року.

За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановленого факту перебування іноземця на території України понад встановленого терміну позивача 05.04.2023 р. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП .

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до наданих пояснень позивача та дослідження всіх обставин справи, позивач до органів та підрозділів міграційної служби із заявою та документами необхідними для продовження законного терміну перебування на території України не звертався.

Враховуючи вище викладене та з метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Хустським відділом ГУДМС України в Закарпатській області 05.04.2023 року прийнято рішення про примусове повернення з України позивача.

Враховуючи викладене рішення Хустського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області від 05.04.2023 року про примусове повернення з України позивача приймалось з урахуванням та дослідженням всіх обставин справи і є правомірним, а вимоги позивача - незаконними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, належними та допустимими доказами доведено, та не заперечується відповідачем, що позивач ОСОБА_2 , 22 квітня 1994 р. зареєструвала шлюб з громадянином України мешканцем с.Березово Хустського району Закарпатської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час спільного проживання у позивача та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час позивач ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 , з чоловіком ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, встановлено, що чоловік позивача ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 законно перебувають на території України, а отже позивач має сім`ю та має тісні суспільні та сімейні зв`язки в Україні.

Рішенням Хустського районного відділу ГУ ДМС у Закарпатській області від 05 квітня 2023 року її - ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 1700 грн. та вирішено примусово повернути її до країни походження - російської федерації, зобов`язавши її покинути Україну до 29.04.2023 року.

Ч. 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні. Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно з п.2 ст.25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

За змістом ч.1 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Ч.2 ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч.3 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119 (далі - Інструкція).

Згідно з п.5, 6 І розділу Інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Примусове повернення з підстав, передбачених пунктом 5 цього розділу, здійснюється за рішенням органів ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, затриманих ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органу СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурора про підстави прийняття такого рішення, оформленням відповідних документів, доведенням цього рішення до іноземця та взяттям з нього зобов`язання про добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк, а також здійсненням подальшого контролю за фактичним виконанням іноземцем цього рішення

Разом з тим, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.4 СК України кожна має право на проживання в сім`ї може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна має право на повагу до свого сімейного життя. Держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання.

Ст.291 ЦК України передбачає, що фізична незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Вона не може бути проти власної волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Вона має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

З врахуванням наведеного вище, суд вважає, що орган міграційної служби передчасно прийняв оскаржуване рішення, оскільки таким не враховано та не надано оцінки наявності у позивача дитини , які живе та навчається на території України, наявність постійного місця проживання на території України понад 6 років , відсутність даних про будь-які дії позивача, що б суперечили інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, тому у спірних правовідносинах відсутні підстави, передбачені статтею 26 Закону №3773-VI, наявність яких закон пов`язує з можливістю повернення особи до країни походження.

Крім того, суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо асоціальної чи протизаконної характеристики позивача.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, необхідно зазначити, що відносини позивача з членами його сім`ї, зокрема, дітьми та онуками, складають «сімейне життя» для цілей застосування статті 8 Конвенції (пункт 65 постанови у справі «Нунез проти Норвегії» (Nunez v. Norway) від 28 червня 2011 року (заява №55597/09).

Суд враховує, що втручання у право на повагу до сімейного життя, передбачене статтею 8 Конвенції, в контексті ухвалення рішення про примусове повернення в країну походження, не відповідає нормам законодавства, а отже, не може вважатися законним.

Варто також зазначити, що таке втручання не є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети - в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі №758/13408/18.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суддів вважає про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки міграційна служба приймаючи оскаржуване рішення належним чином не з`ясувала факту наявності у позивача великої сім`ї, яка проживає в Україні, не взяла до уваги відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров`я і захисту прав та інтересів громадян України, та прийняла рішення непропорційно, зокрема, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Керуючись ст.ст. 2, 19,72-77, 94, 211, 241-246, 250 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов - задоволити .

Визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Хустського районного відділу ГУ ДМС в Закарпатській області Бабець Володимира Івановича № 5 від 05.04.2023 року про примусове повернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки с. Березово Хустського району Закарпатської області, до країни походження, яке затверджене начальником Хустського районного відділу ГУ ДМС в Закарпатській області Суринець Василем Васильовичем.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.