Справа № 160/16108/23
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2024 року м. Дніпросправа № 160/16108/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року (суддя Бухтіярова М.М.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 87 від 02.05.2023 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати позивачеві період роботи з 01.01.1992 по 01.03.1999 на території російської федерації до її страхового стажу для призначення пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області поновити виплату позивачеві пенсії за віком з 02.05.2023.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 87 від 02.05.2023 про відмову ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.03.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що певний стаж роботи позивача неможливо підтвердити у зв`язку з припиненням дії відповідних угод між Україною та росією.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, позивачем не заперечується, що ОСОБА_2 є громадянкою російської федерації.

ОСОБА_2 30.03.2023 звернувся до Сервісного центру Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідно до протоколу Центрального об`єднаного управлянням ПФУ в м. Дніпрі від 10.04.2023 ОСОБА_3 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29.03.2023 довічно в розмірі 2760,00 грн.

За результатом перевірки правильності призначення пенсій, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення від 02.05.2023 № 87 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_3 .

Рішення ґрунтується на тому, що період роботи на території рф з 01.01.1992 по 01.03.1999 не може бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки неможливо перевірити сплату страхових внесків за цей період.

Додатково відповідач зазначив, що з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Названа Угода припиняє дію для України 19.06.2023.

Також, з 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дій та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справа справах від 22 січня 1993», відповідно до якого зупинене у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією, дію Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справа справах, вчиненої від імені України в м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справа від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москва 28 березня 1997 року та ратифікованої Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Вважаючи протиправними таке рішення УПФУ, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам сторін, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Досягнення позивачем віку для призначення пенсії не є спірним в даній справі.

Спірним залишається питання щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача на території рф.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Копією трудової книжки ОСОБА_1 підтверджено, що позивач з 03.11.1989 по 01.03.1999 проходила службу на посаді діловода-машиніста тилу в/ч НОМЕР_1 , рф.

Не зарахування цього періоду до страхового стажу позивача з підстав припинення рф з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.01.1992, є неправомірним, адже спірний період трудового стажу був здобутий в період чинності названого міжнародного акту. При цьому, частина 2 статті 13 Угоди містить пряму вказівку, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції не вважає доводи апелянта такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.

При цьому є незрозумілим посилання в апеляційної скарзі на вимоги статті 122 КАС України, адже в даній справі оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень від 02.05.2023, тоді як позов надійшов до суду 07.07.2023.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржується, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року в адміністративній справі № 160/16108/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 30 січня 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 30 січня 2024 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров