Справа № 640/20617/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2022 року (повний текст виготовлено 28 жовтня 2022 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Київській області щодо не призначення та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 300 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як інваліду II групи відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 300 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як інваліду II групи відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 (далі - Порядок №4).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом помилково було застосовано до спірних правовідносин норми п. 8 розд. IV Порядку №4 в редакції від 14 травня 2019 року, оскільки повторний огляд із встановленням військово-лікарською комісією іншої причини інвалідності проведено 18 квітня 2019 року, тобто на час дії попередньої редакції п. 8 розд. IV Порядку №4, яка встановлювала можливість проведення повторного огляду протягом двох років.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому процитував рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного провадження, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 28 серпня 1998 до 06 листопада 2015 року ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07 листопада 2015 року до 11 травня 2018 року - у Національній поліції України.

Наказом начальника ГУ НП в Київській області від 11 травня 2018 року № 255 о/с підполковник поліції ОСОБА_2 , начальник Ржищівського відділення поліції Обухівського відділу поліції, був звільнений зі служби за пунктом 2 (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 10).

Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2017 року в період проходження служби в поліції ОСОБА_2 було травмовано, в результаті чого позивач був госпіталізований та перебував на стаціонарному лікуванні з 24 березня по 10 квітня 2017 року (а.с. 12).

Згідно з висновком службового розслідування від 25 квітня 2017 року за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді гематоми в ділянці нижньої щелепи зліва та гематоми на внутрішній поверхні лівого стегна отримані позивачем 22 березня 2017 року під час проходження служби в Національній поліції України при виконанні службових обов`язків (а.с. 15-17).

Із змісту свідоцтва про хворобу №377/Зв від 02 травня 2018 року, складеного Військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Київській області», захворювання ОСОБА_1 , ТАК, пов`язане з проходженням служби в поліції (а.с. 13-14).

Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 1026751 від 24 липня 2018 року при первинному огляді ОСОБА_2 було встановлено другу групу інвалідності з 19 липня 2018 року та 70% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції (а.с. 22-23).

Матеріали справи свідчать, що у серпні та у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звертався до начальника ГУ НП в Київській області із заявами, в яких просив, зокрема, внести до висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень від 25 квітня 217 року, а також складених на його підставі актів комісії про розслідування нещасного випадку (форма Н-1* та форма Н-5*) додаткову інформацію про отримання позивачем закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку 22 березня 2017 року в період проходження служби в Національній поліції України при виконанні службових обов`язків (а.с. 26-27).

Листом від 19 листопада 2018 року №П-1602 відповідач повідомив позивача про неможливість проведення службового розслідування за викладеними у зверненнях фактами (а.с. 28).

У подальшому начальником Обухівського ВП ГУ НП в Київській області затверджено 04 квітня 2019 року акт №1 про нещасний випадок, згідно висновку якого нещасний випадок з підполковником поліції ОСОБА_1 стався під час проходження служби в Національній поліції України при виконанні службових обов`язків (а.с. 18-19).

Крім того, 04 квітня 2019 року Обухівським ВП ГУ НП в Київській області складено акт форми Н-5*, у висновку якого зазначені аналогічні акту №1 причини нещасного випадку з позивачем (а.с. 20-21).

Постановою Військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Київській області» від 18 квітня 2019 року №19 внесено зміни у діагноз та постанову у свідоцтві про хворобу від 02 травня 2018 року №377/Зв та зазначено, що травма ОСОБА_1 - Так, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 29).

Із змісту копії виписки з акту огляду МСЕК серії АВ № 1026999 від 09 липня 2019 року вбачається, що 09 липня 2019 року було проведено повторний огляд та встановлено ОСОБА_2 другу групу інвалідності з цієї ж дати та 70% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків (а.с. 24-25).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 16 липня 2019 року звернувся з заявою (рапортом) на ім`я т.в.о. начальника ГУ НП в Київській області про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності у зв`язку з отриманням другої групи інвалідності внаслідок отримання травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків (а.с. 30).

Листом від 13 вересня 2019 року № 29/П-522 ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні заяви відповідно до статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 8 розд. IV Порядку №4 з підстав, що внаслідок внесених наказом МВС України від 05 квітня 2019 року №249 змін до Порядку №4 не передбачено виплату одноразової грошової допомоги поліцейському у разі його переогляду МСЕК.

Водночас у згаданому листі ГУ НП в Київській області зауважено, що оскільки з дати звільнення позивача з поліції 17 травня 2018 року і до дати первинного огляду МСЕК і встановлення групи інвалідності 19 липня 2018 року пройшло 2 місяці і 02 дні, то ОСОБА_2 має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про Національну поліцію», але відповідно до ч. 6 ст. 100 указаного Закону особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права (а.с. 31).

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 300 прожиткових мінімумів, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що із набранням 14 травня 2019 року чинності змін до п. 8 розд. IV Порядку №4 не передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі зміни причини інвалідності, а доказів оскарження висновків щодо причин інвалідності при первинному огляді у липні 2018 року матеріали справи не містять.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» (далі - Закон).

Згідно з ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема:

- визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (п. 3);

- визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (п. 4).

Із змісту положень статті 99 Закону вбачається, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

- визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату (пп. «б» п. 3 ч. 1);

- визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату (пп. «б» п. 4 ч. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Пунктом 8 розділу ІV Порядку №4 (у редакції, що діяла до 14 травня 2019 року) було визначено: «Якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми».

У подальшому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05 квітня 2019 року № 249 «Про затвердження Змін до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» до Порядку №4 було внесено зміни (набрали чинності 14 травня 2019 року), зокрема, до п. 8 розд. ІV, який у новій редакції викладено наступним чином: «Якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми».

Таким чином, після внесення змін до Порядку №4 законодавець фактично виключив право поліцейського на отримання грошової допомоги в більшому розмірі у разі, якщо протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності останньому під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності.

Питання про застосування п. 8 розд. IV Порядку № 4 було неодноразово предметом розгляду Верховного Суду. Так, у постановах від 18 листопада 2021 року у справі № 240/9996/19, від 24 листопада 2021 року у справі № 520/1726/2020, від 25 липня 2022 року у справі №520/12401/2020 та від 25 липня 2022 року у справі № 520/12401/2020 суд касаційної інстанції дійшов правового висновку, що положення зазначеної норми підлягають застосуванню в наступних випадках:

- якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності;

- якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії більший відсоток втрати працездатності.

Поряд з цим, як зазначено у згаданих постановах Верховного Суду, приписи наведеної норми не містять підстав та умов для призначення та виплати поліцейському грошової допомоги в більшому розмірі у разі якщо поліцейському після первинного встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності.

Суди констатували, що на час звернення позивачів до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності нормами чинного законодавства не передбачалось право поліцейського на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі після встановлення йому вищої групи інвалідності.

У цих справах Верховний Суд визнав необґрунтованим твердження щодо наявності у спірних правовідносинах дискримінації (позбавлення позивача як особи з інвалідністю, що пов`язана з виконанням службових обов`язків, можливості реалізувати свої права) та звуження його прав, оскільки позивачі отримали одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням їм ІІІ групи інвалідності.

Зазначені правові висновки стосуються правової норми, застосування якої призвело до виникнення спору й у справі, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду - п. 8 розд. IV Порядку № 4.

Колегією суддів враховується, що в усіх вище згаданих справах ключовими обставинами було те, що:

(1) вища група інвалідності була встановлена позивачам після 14 травня 2019 року, тобто після набрання чинності новою редакцією п. 8 розд. IV Порядку № 4;

(2) позивачі звернулися із заявами про виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі після 14 травня 2019 року.

Разом з тим, на відміну від обставин справ, які були предметом розгляду Верховного Суду, у межах цієї справи окрім визначення дати встановлення позивачу медико-соціальною експертною комісією іншої причини інвалідності необхідно дослідити обставини, які передували повторному переогляду колишнього поліцейського.

Тим більше, на можливості відступлення від указаних висновків Верховного Суду у випадку встановлення судом інших обставин звернув увагу Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2023 року у справі №420/6377/19.

Як було встановлено раніше, за результатами проведеного 25 квітня 2017 року службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 було складено висновок, згідно з яким тілесні ушкодження отримані позивачем 22 березня 2017 року під час проходження служби у поліції при виконанні службових обов`язків (а.с. 15-17).

У свідоцтві про хворобу від 02 травня 2018 року №377/Зв, складеного ВЛК ДУ «ТМО МВС України по Київській області», з посиланням, зокрема, на акти розслідування нещасного випадку форми Н-1* та Н-5*, встановлено, що захворювання позивача - Так, пов`язане з проходженням служби в поліції (а.с. 13-14). З урахуванням цього свідоцтва аналогічне формулювання причин інвалідності було зазначено й у довідці до акта огляду МСЕК серії АВ №1026751 від 19 липня 2018 року (а.с. 22-23).

Водночас, матеріали справи свідчать, що, починаючи з серпня 2018 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до ГУ НП в Київській області із заявами, в яких просив внести до висновку службового розслідування за фактом отримання тілесних ушкоджень від 25 квітня 2017 року, а також складених на його підставі актів комісії про розслідування нещасного випадку (форма Н-1* та форма Н-5*) додаткову інформацію про отримання позивачем закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку 22 березня 2017 року в період проходження служби в Національній поліції України при виконанні службових обов`язків (а.с. 26-27).

І хоча у листопаді 2018 року відповідач відмовив позивачу у проведенні повторного службового розслідування (а.с.28), однак у подальшому начальником Обухівського ВП ГУ НП в Київській області затверджено 04 квітня 2019 року акт №1 про нещасний випадок, згідно з висновками якого нещасний випадок з підполковником поліції ОСОБА_1 стався під час проходження служби в Національній поліції України при виконанні службових обов`язків (а.с.18-19).

Крім того, 04 квітня 2019 року Обухівським ВП ГУ НП в Київській області складено акт форми Н-5*, у висновку якого зазначені аналогічні акту №1 причини нещасного випадку з позивачем (а.с. 20-21).

У зв`язку з цим постановою Військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Київській області» від 18 квітня 2019 року №19 внесено зміни у діагноз та постанову у свідоцтві про хворобу від 02 травня 2018 року №377/Зв та зазначено, що травма ОСОБА_1 - Так, пов`язана з виконанням службових обов`язків (а.с. 29).

Внаслідок наведеного за результатами повторного переогляду медико-соціальною експертною комісією було 09 липня 2019 року встановлено позивачу другу групу інвалідності у зв`язку із травмою, ТАК, пов`язаною з виконанням службових обов`язків (а.с. 24-25).

У площині встановлених вище обставин колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абз. 2 п. 22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду.

При цьому, пунктом 20 розділу VІІ Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03 квітня 2017 року № 285, передбачено, що причину інвалідності звільнених зі служби осіб установлюють медико-соціальні експертні комісії (далі - МСЕК), відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» та з урахуванням висновку ВЛК про причинний зв`язок їх захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв).

У свою чергу, згідно з п. 3 розд. IV указаного Положення №285 за наявності у поліцейського поранення, травми (їх наслідків) підрозділ кадрового забезпечення надає ВЛК акт про нещасний випадок, складений за встановленою формою відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС від 27 грудня 2002 року № 1346, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404 (зі змінами) (далі - Акт про нещасний випадок), а в необхідних випадках - висновок службового розслідування.

Отже, передумовою для повторного проведення МСЕК огляду особи, якій встановлена інвалідність довічно, є заява такої особи у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності або за рішенням суду. Установлення ж причини інвалідності МСЕК здійснює з урахуванням висновку ВЛК про причинний зв`язок травми особи. У свою чергу постанова ВЛК про причинний зв`язок травми особи приймається з урахуванням актів про нещасний випадок та, у разі необхідності, висновків службового розслідування.

Як було встановлено вище та підтверджується матеріалами справи, позивачем невідкладно після проходження МСЕК у липні 2018 року було ініційовано, починаючи з серпня 2018 року, питання про внесення змін спочатку до актів про нещасний випадок та у подальшому до висновку ВЛК про причинний зв`язок травми і згодом, як наслідок, встановлення МСЕК іншої причини інвалідності.

Наведеним, на переконання колегії суддів, спростовується висновок суду першої інстанції про відсутність доказів оскарження позивачем встановлених у довідці МСЕК серії АВ №1026751 від 24 липня 2018 року причин інвалідності, оскільки, як було підкреслено вище, ОСОБА_1 вчиняв всі залежні від нього дії, спрямовані на уточнення причин інвалідності.

Відповідно до п. 5 розд. ІІІ Порядку №4 для виплати ОГД у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає, зокрема, копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; копії акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС.

Отже, до отримання довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією із встановленням іншої причини інвалідності у позивача була відсутня можливість звернутися до уповноваженого органу із заявою про призначення одноразової грошової допомоги на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що протягом серпня 2018 року - квітня 2019 року позивачем вчинялися всі залежні від нього дії, спрямовані на уточнення причин інвалідності, що за правилами чинного до 14 травня 2019 року пункту 8 розділу IV Порядку №4 давало йому можливість мати законне сподівання на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, то, на переконання колегії суддів, у спірному випадку подальша зміна законодавства навіть за умови здійснення повторного огляду ОСОБА_1 медико-соціальною експертною комісією лише у липні 2019 року, не могла погіршувати становище позивача у порівнянні з тим, в якому він перебував до 14 травня 2019 року.

Судом встановлено, що незазначення в довідці МСЕК серії АВ №1026751 (а.с.22) при первинному огляді 19.07.2018 та встановленні 2 групи інвалідності обставини щодо пов`язаності причини інвалідності із виконанням службових обов`язків була наслідком допущеної відповідачем помилки при оформленні документів за результатами проведеного рослідування нещасного випадку, який стався з позивачем. Разом з тим, наведення в довідці МСЕК серії АВ №1026999 (а.с.24) інформації, що причина інвалідності пов`язана з виконанням службових обов`язків стало можливим виключно після усуненні відповідачем недоліків шляхом складання акту №1 від 04.04.2019 про нещасний випадок та акта розслідування нещасного випадку від 04.04.2019, який стався з позивачем 22.03.2017, у висновках яких зазначено, що нещасний випадок з підполковником поліції ОСОБА_1 стався під час проходження служби в Національній поліції України, при виконанні службових обов`язків (а.с.18-21).

Частинами 1, 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Rysovskyy проти України, 29979/04, колегія суддів звертає увагу, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість, оскільки будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У п. 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

Таким чином, допущені відповідачем помилки при оформленні результатів розслідування нещасного випадку, що були в подальшому ним самостійно виправлені не можуть мати наслідком позбавлення позивача права на отримання передбаченої Законом України «Про Національну поліцію» одноразової грошової допомоги поліцейським у належному розмірі, враховуючи, що обставини отримання позивачем травми та фактичні причини встановлення позивачу 2 групи інвалідності не змінились.

Відтак, у межах правової регламентації спірних правовідносин та встановлених у цій справі обставин колегія суддів приходить до висновку, що викладена у листі ГУ НП в Київській області від 13 вересня 2019 року №29/П-522 позиція щодо неможливості призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням іншої причини інвалідності з підстав дії нової редакції п. 8 розд. IV Порядку №4 є помилковою і такою, що не враховує усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України).

Відповідно до абз. 2 п. 7 розд. ІІІ Порядку №4 підрозділи, служби, інші фахівці, зазначені у пункті 1 розділу ІІІ, що беруть участь у формуванні пакета документів для призначення та виплати ОГД, у разі необхідності, для перевірки даних або достовірності інформації, наданих особою, мають право, в установленому порядку звертатися за місцем отримання відповідних документів.

За правилами розділу IV Порядку №4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у пунктах 4, 5 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).

У разі надсилання запитів до інших органів (підрозділів) поліції, підприємств, установ, організацій, заявника, строк підготовки висновку про призначення ОГД, може бути продовжено, до отримання відповідної інформації, для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня відправлення запиту.

Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівниками фінансового та кадрового підрозділів органу поліції, навчального закладу, в якому поліцейський проходить (проходив) службу.

Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

При цьому, відповідно до ст. 101 Закону призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Колегією суддів враховується, що у вже згаданому листі від 13 вересня 2019 року №29/П-522 ГУ НП в Київській області не було наведено підстав для відмови у призначенні та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 101 Закону. У свою чергу, викладені у ньому мотиви відсутності у позивача правових підстав для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п.3 ч.1 ст.97 Закону визнані протиправними, а документального підтвердження перевірки поданих позивачем документів на відповідність іншої вимог Закону і Порядку №4 матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи належність до виключних (дискреційних) повноважень ГУ НП в Київській області вирішення питання про призначення та виплату колишньому поліцейському одноразової грошової допомоги, колегія суддів, зважаючи на ч. 2 ст. 9 КАС України, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог у наступний, найбільш сприятливий для позивача, повний та об`єктивний спосіб, а саме:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області, що викладена в листі від 13 вересня 2019 року №29/П-522, у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як інваліду II групи відповідно до вимог Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 від 16 липня 2019 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як інваліду II групи відповідно до вимог Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4, та прийняти рішення з урахуванням викладених судом висновків.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права і неправильне тлумачення закону призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області, що викладена в листі від 13 вересня 2019 року №29/П-522, у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 300 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як інваліду II групи відповідно до вимог Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 від 16 липня 2019 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 300 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, як інваліду II групи відповідно до вимог Порядку та умов призначення одноразової грошової допомоги в разі загибелі чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4, та прийняти рішення з урахуванням викладених судом висновків.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови складено 29 січня 2024 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма