Справа № 480/2273/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Кравченко Є.Д.

16 січня 2024 р.Справа № 480/2273/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бойко Ірини Юріївни на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В с т а н о в и в:

У березні 2023 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Герасько О.А. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області, пенсійний орган) щодо відмови позивачці призначити пенсію за віком, здійснити нарахування пенсії за віком, застосувавши показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії згідно вимог ч. 2 ст. 40 Закону України від 09.07. 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту Закон № 1058-IV в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), а саме як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки, та зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком згідно із Законом № 1058-IV, застосувавши показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії згідно вимог ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV), а саме як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки, та здійснити відповідні виплати із урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що з січня 2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену на умовах п. «е» ст. 55 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХП «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту Закон № 1788-ХП в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин). По досягненню пенсійного віку, 12.12.2022 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком на умовах Закону № 1058-IV. Одночасно в заяві позивачка вказала про необхідність застосування при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії згідно вимог ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV), а саме як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки. Рішенням від 02.01.2023 року, оформленим листом за № 48-8290/Р-02/8-1800/23 відповідач безпідставно відмовив ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Відзив ГУ ПФУ в Сумській області на адміністративний позов ОСОБА_1 не надходив.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) вимоги адміністративного позову задоволені частково.

Так, судовим рішенням визнана протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Сумській області у неприйнятті індивідуального акту у формі рішення за заявою ОСОБА_1 по призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.12.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV та прийняти відповідне рішення.

За рахунок бюджетних асигнувань пенсійного органу на користь ОСОБА_1 стягнуто 536,80 грн у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Судове рішення вмотивовано висновком про те, що відповідь на заяву позивачки, що висловлена в листі від 02.02.2023 року за № 48-8290/Р-02/8-1800/23, не містить рішення відповідача по суті заяви, а відтак відповідачем взагалі не розглядалось питання порушене у вищевказаній заяві.

Враховуючи відсутність відповідного рішення відповідача відносно позивача у формі індивідуального акту суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати позивачу пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення для призначення пенсії за віком є передчасними, оскільки до прийняття відповідного рішення спір про призначення пенсії (чи відмову в призначенні) не може бути предметом судового розгляду.

При цьому, суд зауважив, що звертаючись із заявою про призначення пенсії за віком позивач мав правомірні очікування на вирішення його заяви у спосіб, передбачений законом, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, очікував на зрозумілу і мотивовану відповідь у формі рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні. Проте, відповідач не був обачним і передбачуваним у наданні письмової відповіді з обґрунтуванням, що не відповідає принципу законності, порушує правопорядок. З огляду на це, та підстава невирішення питання, яка була відображена листі Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 02.01.2023 року за № 48-8290/Р-02/8-1800/23, не є обґрунтованою і свідчить про вияв надмірного формалізму суб`єкта влади, який порушує право на пенсійне забезпечення громадянина, суд, застосувавши положення ч. 2 ст. 9 КАС України, зобов`язав відповідача здійснити повторний розгляд заяви ОСОБА_1 від 12.12.2022 року.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивачки просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що відповідь пенсійного органу, висловлена в листі від 02.01.2023 року за № 48-8290/Р-02/8-1800/23 на заяву ОСОБА_1 містить чітку відмову в призначені пенсії за віком. В свою чергу, ОСОБА_1 набула право на пенсію за віком, яка повинна бути обчислена із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення для призначення пенсії за віком.

Відзив ГУ ПФУ в Сумській області на апеляційну скаргу не надійшов, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У письмових поясненнях від 12.12.2023 року відповідач зазначає, що в електронній пенсійній справі ОСОБА_1 відсутня заява про проведення переходу з пенсії за вислузі років на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Звернення ОСОБА_1 від 12.12.2022 року не є заявою про проведення переходу з одного виду пенсії на інший відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), яка опрацьовується за принципом єдиної черги перерахунків.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представників ОСОБА_1 , переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1788-ХП звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Судом розглядом справи встановлено, що заступник директора з навчальної роботи Державного професійно-технічного навчального закладу «Роменське вище професійне училище» ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом № 02-К від 04.01.2016 року звільнена з роботи.

З 05.01.2016 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію за вислугу років, призначену на умовах п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХП.

Наказом № 18-к від 01.02.2016 року ОСОБА_1 прийнята на посаду заступника директора з навчально-методичної роботи Державного професійно-технічного навчального закладу «Роменське вище професійне училище» на умовах контракту (а.с. 144-146).

На підставі рішення відповідача від 24.05.2023 року № 98, згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-IV, з 01.04.2023 року ОСОБА_1 проведений перерахунок пенсії за вислугу років (а.с. 181-182). Із означеного рішення вбачається, що повний страховий стаж ОСОБА_1 складає: 43 роки 0 місяців 15 днів.

12.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із письмовою заявою, якою повідомила відповідача, що отримує пенсію за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХП, продовжує працювати по спеціальності та сплачувати страхові внески. У зв`язку з досягненням загального пенсійного віку, просить призначити їй пенсію за віком на підставах Закону № 1058-IV. При призначенні пенсії за віком просить застосувати показник середньої заробітної плати в Україні, з якою сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Зазначала, що раніше із заявою про призначення пенсії за віком не зверталась (а.с. 134-135).

У відповідь на звернення листом від 02.01.2023 року за № 48-8290/Р-02/8-1800/23 відповідач, окрім іншого, повідомив ОСОБА_1 про те, що пенсія за вислугу років призначається при залишені роботи, яка дає право на цей вид пенсії. У разі, якщо після призначення такої пенсії особа працевлаштувалась на роботу, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років, її виплата припиняється і оновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Якщо особа, якій вже призначений будь-якій вид пенсії, набула право на інший вид пенсії та виявила бажання його отримувати, то здійснюється переведення з одного виду пенсії на інший. При цьому, застосовується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (перерахунку) попереднього виду пенсії. Показник середньої заробітної плати, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за переведенням на інший вид пенсії застосовується виключно при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, у разі якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу. Оскільки ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти з 05.01.2016 року довічно, підстави для застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують даті звернення за переведенням з пенсії за вислугу років на отримання пенсії за віком відсутні.

Також, ОСОБА_1 повідомлена, що заява з долученими до неї документами може бути подана нею особисто до будь-якого сервісного центру ГУ ПФУ в Сумській області або через веб-портал електронних послуг ПФУ (а.с. 151-153).

Пунктом 1.1 розділу І Порядку № 22-1 передбачено, що заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно із п. 1.8 розділу І Порядку № 22-1, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

За положеннями п. 1.9 розділу І Порядку № 22-1, особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.8 цього розділу.

Згідно із п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно з пояснювальною запискою Пенсійного фонду України до проекту постанови № 25-1 «Про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 24 листопада 2022 року № 23-1» Указом Президента України від 04.09.2019 року № 647/2019 «Про деякі заходи із забезпечення надання якісних публічних послуг» для забезпечення належної реалізації прав осіб y сфері надання адміністративних послуг передбачено забезпечення Кабінетом Міністрів України, зокрема, спрощення процедури надання та отримання послуг.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 681 «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» визначено перелік державних реєстрів, відомості з яких враховуються органами Пенсійного фонду при зверненні осіб за призначенням, перерахунком, поновленням, припиненням, продовженням виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведенням з одного виду пенсії на інший.

У зв`язку з чим постала необхідність у приведенні актів Пенсійного фонду України у відповідність до вимог чинного законодавства. Єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства, централізована прозора система контролю за процесами призначення та перерахунків пенсій, мінімізація корупційних ризиків, зумовлених особистими контактами з громадянами, попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, оптимізація навантаження на працівників, розширення способів звернень до територіальних органів Пенсійного фонду України стало результатом запровадження принципу екстериторіальності щодо призначення пенсії.

Алгоритм дій працівника структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб при прийманні документів, встановлений п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1.

Зокрема, за п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, впровадження принципу екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення пенсій будь-яким з територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає заявник.

Згідно п. 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Колегія суддів зауважує, що зміст заяви ОСОБА_1 від 12.12.2022 року, що надійшла на адресу відповідача, чітко посвідчує ту обставину, що ОСОБА_1 , яка отримує пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХП, висловлює намір в подальшому отримувати пенсію за віком на умовах Закону № 1058-IV, у зв`язку із досягненням пенсійного віку. Нехтуючи вимогами п. 4.2, п. 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1, ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV. відповідач, по суті, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її заяви, шляхом висування вимоги про необхідність подання останньою заяви саме про переведення її з одного виду пенсії на інший.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання суду на те, що ОСОБА_1 до пенсійного органу не зверталася та на відсутність будь-якого рішення з вказаного питання, оскільки подана ОСОБА_1 заява відповідачем була розглянута без будь-яких зауважень щодо невідповідності її форми встановленому зразку. В свою чергу надана ОСОБА_1 відповідь листом, хоч і не відповідає формі рішення, яке мало бути прийнято відповідачем за наслідками її розгляду, водночас фактично є відмовою відповідача у призначенні ОСОБА_1 зазначеного виду пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах, повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. При цьому, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Відповідну позицію Велика Палата Верховного Суду висловила у справі № 912/2797/21 (постанова від 05.07.2023 року).

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ як джерела права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції встановлено, що кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналіз прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами-учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Колегія суддів зазначає, що правомірні очікування виникають в особи, якщо вона дотримала всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому мала всі підстави вважати таке рішення дійсним і розраховувати на певний стан речей. При цьому, ЄСПЛ у своїх рішеннях установлює, що наявність «правомірних (законних) очікувань» є передумовою для відповідного захисту. У свою чергу, умовою наявності «правомірних очікувань» у розумінні практики ЄСПЛ є достатні законні підстави. Інакше кажучи, «правомірні (законні) очікування» - очікування можливості здійснення певного права як прямо гарантованого, так і опосередкованого, у разі якщо особа прямо не виключена з кола осіб, які є носіями відповідного права.

Частиною 1 ст. 26 Закону № 1058-IV визначено, зокрема, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Судовим розглядом справи встановлено, що станом на день звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (12.12.2022 року) ОСОБА_1 досягла віку 60 років та її страховий стаж складав більш ніж 42 роки, з якого 23 роки 10 місяців 23 днів страховий стаж набутий до 01.01.2004 року.

Пунктом першим ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV унормовано, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Колегія суддів зауважує, що пенсійного віку ОСОБА_1 досягла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а із заявою щодо призначення пенсії за віком звернулась до пенсійного органу 12.12.2022 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача про відмову у призначенні ОСОБА_1 з 18.11.2022 року пенсії за віком на умовах Закону № 1058-IV, що оформлено листом від 02.01.2023 року за № 48-8290/Р-02/8-1800/23, є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 з 18.11.2022 року має право на призначення пенсії за віком на умовах Закону № 1058-IV.

При цьому, колегія суддів зауважує, що саме означеним рішенням, а не діями, спрямованими на його прийняття, відповідачем порушено право ОСОБА_1 на отримання з 18.11.2022 року пенсії за віком.

Також колегія суддів зауважує про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зобов`язання пенсійного органу нарахувати (фактично обчислити) на виплачувати їй пенсію за віком без вирішення питання стосовно призначення ОСОБА_1 такої пенсії, тобто пенсія особі спочатку призначається потім розмір такої пенсії обчислюється (нараховується пенсія), а потім сума нарахованої пенсії особі виплачується.

Колегія суддів зазначає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Вказаний принцип знайшов своє відображення у ч. 2 ст. 9 КАС України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Окрім того, зазначений принцип також передбачає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Верховний Суду неодноразово наголошував на тому, що суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, зокрема у постановах від 29.05.2019 року у справі № 2-3632/11, від 15.07.2019 року у справі № 235/499/17, від 30.10.2019 року у справі № 390/131/18, від 01.04.2020 року у справі № 686/24003/18 тощо.

Вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач, вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактичної спірної ситуації, викладеної у позовній заяві.

Суд вправі за своєю ініціативою з метою необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб вийти за межі заявлених позивачем вимог, однак відповідно до імперативних вимог процесуального законодавства.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 804/1457/17, від 11.12.2018 року у справі № 802/295/17-а, від 19.02.2019 року у справі № 824/399/17-а тощо.

Таким чином, принцип диспозитивності передбачає розгляд судом справи в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду. Вихід суду за межі позовних вимог процесуальний закон допускає як виняток у разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, і таких відхід обґрунтований судом у судовому рішенні.

Стосовно питання ефективності судового захисту прав та інтересів особи, то колегія суддів зазначає, що за правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 23.12.2021 року у справі № 480/4737/19, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Тобто, адміністративний суд, використовуючи всі надані йому процесуальним законом повноваження, з урахуванням фактичних обставин справи та положень законодавства, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав позивача, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій з боку відповідача суб`єкта владних повноважень; ефективний спосіб захисту повинен забезпечити негайне поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, призводити до потрібних (бажаних) позивачу результатів (наслідків); ухвалення судами рішень, які безпосередньо не призводять до необхідних змін в обсязі прав позивача або не гарантують забезпечення примусового виконання судового рішення, не відповідає змісту цього поняття.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виходу за межі вимог адміністративного позову і, з метою захисту прав ОСОБА_1 , прийняти рішення про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно з Законом № 1058-IV, з 18.11.2022 року, відповідно припинив з цієї дати виплату пенсії за вислугу років.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХП право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Відповідно до ст. 9 Закону №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Частиною 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що у випадку призначення особі пенсії за одним законом, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком вперше, а не переведення на інший вид пенсії згідно ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV (постанова від 31.01.2019 року у справі № 639/2751/17, від 11.07.2019 року у справі № 264/6292/16-а, від 17.01.2020 року у справі № 591/5266/16-а).

Судовим розглядом справи встановлено, що у січні 2016 року ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років на умовах п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХП, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. При цьому, призначена ОСОБА_1 пенсія відповідно до зазначеного закону є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.

В свою чергу, із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV ОСОБА_1 звернулася до відповідача вперше, а тому і призначення їй пенсії за віком відповідно до зазначеного закону є призначенням пенсії вперше.

Враховуючи, що до звернення до відповідача з заявою від 12.12.2022 року ОСОБА_1 отримувала пенсію за нормами Закону № 1788-ХП, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2019, 2020, 2021 роки.

Приходячи до висновку про необхідність задоволення вимог адміністративного позову в цій частині, а саме, - стосовно обов`язку відповідача при обчисленні (нарахуванні) пенсії за віком ОСОБА_1 застосувати коефіцієнт «Зс» - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів зазначає, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Щодо вимоги адміністративного позову про здійснення виплати пенсії ОСОБА_1 із урахуванням раніше виплачених сум, колегія суддів зазначає, що питання вже проведених відповідачем ОСОБА_1 виплат пенсії за вислугу років виходять за межі спору у справі, що розглядається.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Бойко І.Ю., скасування судового рішення з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення вимог адміністративного позову представника позивачки ОСОБА_1 , а саме: про визнання протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області, оформлене листом № 48-8290/Р-02/08-1800/23 від 02.01.2023 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на умовах Закону 1058-IV та про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону № 1058-IV, починаючи з 18.11.2022 року, та обчислити розмір пенсії із застосуванням коефіцієнту «Зс» - середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені за 3 (три) календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно вимог ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV, а саме: за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік. Вимоги адміністративного позову в іншій частині задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегія суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

В порядку, встановленому ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 1.342 грн у часткове відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бойко Ірини Юріївни задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року скасувати з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову представника позивача ОСОБА_1 адвоката Герасько Олександра Анатолійовича.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, оформлене листом № 48-8290/Р-02/08-1800/23 від 02.01.2023 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на умовах Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 18 листопада 2022 року, та обчислити розмір пенсії із застосуванням коефіцієнту "Зс" - середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені за 3 (три) календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме: за 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік.

Вимоги адміністративного позову в іншій частині задоволенню не підлягають.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова
У зв`язку з перебуванням судді Мельникової Л.В. у відпусці з 25.01.2024 року по 26.01.2024 року, постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 29.01.2024 року.