Справа № 372/6236/23
Суддя: Висоцька Г. В.
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/6236/23
Провадження № 2-а-6/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Висоцької Г.В., при секретарі Куник О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив постанову скасувати про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1072400 від 05.12.2023, винесену за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень відносно нього. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до зазначеної постанови 05.12.2023 о 15 год. 35 хв. 51 сек. на шосе Столичному 92А км в м. Київ керуючи транспортним засобом FordFusion, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 89 км/год., чим перевищив встановлені обмеження руху більш як на 20 км/год., чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam008389. Однак, близько 05.12.2023 о 15 год. 35 хв. позивач рухався на транспортному засобі Ford Fusion по Столичному шосе у напрямку селища Козин. Дорога, якою рухався позивач, мала по 4 смуги для руху в кожному напрямку, проїзні частини відокремлені одна від одної розділювальною смугою у вигляді відбійника. Безпосередньо до межі дороги прилягають лісові насадження, будь-яка забудова відсутня. Дорожні знаки, які б свідчили про наявність спеціальних обмежень швидкості на даній ділянці дороги, відсутні. Після розгалуження дороги у напрямку вул. Академіка Заболотного позивач був зупинений поліцейським Петренком A.C., який повідомив позивачу, що останній рухався зі швидкістю 89 км/год, чим нібито порушив встановлені обмеження швидкості. На заперечення позивача щодо відсутності дорожніх знаків, які б свідчили про наявність спеціальних обмежень швидкості на вказаній ділянці дороги, ОСОБА_2 не відреагував та повідомив позивачу, що виносить відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування притягнення позивача до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 зазначив, що згідно GPS координат приладу TruCam він знаходиться в адміністративних межах міста Києва, а також висловив припущення, що на в`їздах до міста Київ могли бути встановлені дорожні знаки, які свідчать про початок населеного пункту. Поліцейським Петренком A.C. при винесенні оскаржуваної постанови не здобуто належних та достатніх доказів на підтвердження порушення позивачем п. 12.4 Правил дорожнього руху в контексті перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год. Єдиним доказом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення було показання приладу TruCam. Проте сам по собі факт руху зі швидкістю 89 км/год. не є доказом порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху та підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. У зв`язку із чим позивач вважає, що постанова є незаконною, оскільки винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою судді від 11.12.2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

18.01.2024 року на адресу суду надійшов відзив від представниці відповідача, в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.01.2024 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

22.01.2024 року позивач подав заяву про залишення відзиву представниці відповідача без розгляду та повернути особі, яка його подала, оскільки останній поданий поза межами встановленого строку для його подачі.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

Положеннями ч. 4 ст. 47 КАС України передбачено, серед іншого, право відповідача подати відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ч.6, 11., ст. 251 КАС України, якщо учасник має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. Днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Статтею 120 КАС України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

Таким чином, перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документу учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету.

Як вбачається із Довідки про доставку електронного документу, документ в електронному вигляді «Ухвала суду (одноособово) від 11.12.2023 по справі №372/6236/23, а також прикріплені до нього файли було надіслано одержувачу департамент патрульної поліції в його електронний кабінет. Документ доставлено до електронного кабінету 13.12.2023 1:10:41.

Тобто строк на подання відзиву почав відраховуватись з наступного дня за днем надходження процесуального документа до Електронного кабінету, а саме з 14.12.2023 року. Останнім днем визначеного судом строку для подання відзиву був 29.12.2023 року.

Водночас, як вбачається із конверта, в якому надійшов відзив до суду, останній подано представницею відповідача лише 09.01.2024 року, тобто поза межами строку, встановленого судом.

Положеннями ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Так, представницею відповідача не подано до суду заяву про поновлення процесуального строку для подачі відзиву.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відзив підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Статтею 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Водночас, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши подані докази, суд встановив такі обставини.

Як видно з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії ЕНА № 1072400 винесеної поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону полку-2 управління патрульної поліції в місті Києві лейтенантом поліції Петренком Антоном Сергійовичем, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за порушення правил дорожнього руху, а саме п.12.4. ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах.

Відповідно до зазначеної постанови 05.12.2023 о 15 год. 35 хв. 51 сек. на шосе Столичному 92А км в м. Київ керуючи транспортним засобом FordFusion, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 89 км/год., чим перевищив встановлені обмеження руху більш як на 20 км/год., чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam008389.

Вважаючи постанову поліцейського про притягнення до адміністративної відповідальності незаконною, позивач просить її скасувати та закрити провадження у справі.

Вирішуючи спір, суд виходить з таких положень закону та відповідних їм правовідносин.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог п. 12.4. Правил дорожнього руху, тобто вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Як зазначив позивач, 05.12.2023 року близько 15 год. 30 хв. він рухався на транспортному засобі Ford Fusion по Столичному шосе у напрямку селища Козин. Дорога, якою рухався позивач, мала по 4 смуги для руху в кожному напрямку, проїзні частини відокремлені одна від одної розділювальною смугою у вигляді відбійника. Безпосередньо до межі дороги прилягають лісові насадження, будь-яка забудова відсутня. Дорожні знаки, які б свідчили про наявність спеціальних обмежень швидкості на даній ділянці дороги, відсутні. Після розгалуження дороги у напрямку вул. Академіка Заболотного позивач був зупинений поліцейським Петренком A.C., який повідомив позивачу, що останній рухався зі швидкістю 89 км/год, чим нібито порушив встановлені обмеження швидкості. На заперечення позивача щодо відсутності дорожніх знаків, які б свідчили про наявність спеціальних обмежень швидкості на вказаній ділянці дороги, ОСОБА_2 не відреагував та повідомив позивачу, що виносить відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування притягнення позивача до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 зазначив, що згідно GPS координат приладу TruCam він знаходиться в адміністративних межах міста Києва, а також висловив припущення, що на в`їздах до міста Київ могли бути встановлені дорожні знаки, які свідчать про початок населеного пункту. Вказані обставини підтверджуються відеозаписом камери відеоспостереження, встановленої у салоні транспортного засобу Ford Fusion. CD-диск із відеозаписом додано до позовної заяви.

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно із п. 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до пп. ґ) п. 12.6. Правил дорожнього руху поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Пп. б) п. 12.9 Правил дорожнього руху встановлено, що водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Розділом 33 Правил дорожнього руху передбачено застосування дорожнього знаку 5.49 Початок населеного пункту. Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Згідно із п. 14.7.42 ДСТУ 4100:2021 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» знаки 5.49 «Початок населеного пункту» і 5.50 «Кінець населеного пункту» потрібно застосовувати для позначення найменування й початку/кінця забудови населеного пункту, де діють загальні правила щодо обмеження швидкості руху в населених пунктах, за винятком тих ділянок, коли інші знаки встановлюють інші обмеження щодо швидкості руху в населеному пункті. Знаки 5.49 та 5.50 установлюють на фактичній межі забудови населеного пункту, яка прилягає до дороги.

Докази наявності знаку 5.49 необхідні для визначення законності накладення адміністративного стягнення, оскільки Правилами дорожнього руху також передбачено дорожній знак 5.51 Початок населеного пункту. Найменування і початок населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Для позначення початку населеного пункту, де відсутня забудова, знак 5.51 може встановлюватися на фактичній адміністративній межі населеного пункту.

Пунктом 14.7.43 ДСТУ 4100:2021 передбачено, що знаки 5.51 «Початок населеного пункту» та 5.52 «Кінець населеного пункту» потрібно застосовувати для позначення найменування і початку населеного пункту (за умови віддаленості забудови від проїзної частини та/або відокремлення від проїзної частини огородженням першої групи згідно з ДСТУ 8751, відсутності наземних пішохідних переходів тощо) та кінця населеного пункту, де не діють загальні обмеження швидкості руху в населених пунктах. Знак 5.51 дозволено застосовувати для позначення початку населеного пункту, де відсутня забудова, і встановлювати на фактичній адміністративній межі населеного пункту, визначеній в установленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі і матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В порушення вимог зазначених норм Закону поліцейським Петренком A.C. при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було зібрано та досліджено доказів, які підтверджують вину особи, що притягається до адміністративної відповідальності, не було враховано усні пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, не враховано норми чинного законодавства, які регламентують швидкість руху у населених пунктах.

Верховний Суд у постанові від 21.08.2019 у справі №215/5304/16-а зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності здійснюється за умови повного з`ясування усіх обставин вчиненого нею адміністративного правопорушення та виявлення причин, що спричинили його вчинення. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності не достатньо лише встановлення факту вчинення нею порушення, оскільки застосування передбачених нормами КУпАП заходів впливу, можливе лише за умови відсутності обставин, визначених ст. ст. 17, 247 КУпАП та у разі, якщо вина особи повністю доведена належними та допустимими доказами.

Згідно ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Таким чином, суд звертає увагу, що зазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Проте, на виконання вимог чинного законодавства, зокрема, зазначених правових положень та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року, в матеріалах справи не міститься жодного належного доказу вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Частиною 1 ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно п. 3) ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення,

Керуючись ст. ст. 241-244, 246, 250 КАС України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1072400 від 05.12.2023, винесену за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень відносно ОСОБА_1 .

Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька