Справа № 240/24533/23
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Житомир справа № 240/24533/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправною бездіяльність Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не проведення повного розрахунку при звільненні 19.05.2023 року з військової служби в запас та стягнути середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.05.2023 року по 12.07.2023 року в сумі 51234,66 грн. та грошові кошти за безпідставне стягнення суми військового збору в сумі 956,83 грн., як недоплату до розміру грошової компенсації, встановленої наказом при звільненні.

Позивач зазначає, що 18.05.2023 був звільнений з військової служби. При звільненні Позивачу не була нарахована та виплачена грошова компенсація за речове майно в сумі 63788,82 грн. Така грошова компенсація Позивачу була нарахована та виплачена лише 12.07.2023 року та лише в розмірі 62831,99грн. При виплаті такої компенсації, на думку Позивача, Відповідач безпідставно нарахував та стягнув військовий збір в розмірі 1,5% в сумі 956,83 грн. На думку Позивача, затримка виплати вказаної частини грошового забезпечення є підставою для відшкодування середнього заробітку за весь час такої затримки.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача, Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у відзиві на позов проти позову заперечує і зазначає, що відносини щодо проходження військової служби не регулюються трудовим законодавством, а законодавство про проходження військової служби не містить положень щодо виплат "за затримку при звільненні", а тому підстави для стягнення середнього заробітку за не своєчасну виплату грошової компенсації відсутні.

Одночасно у відзиві зазначається, що при отриманні наказу про звільнення Позивача була направлено відповідне клопотання до Командування Сухопутних військ Збройних сил України надати кошторисні призначення та профінансувати видатки на виплату Позивачу спірної компенсації. Після надходження таких коштів вказана компенсація була перерахована на рахунок Позивача.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовців, регулюються правовими нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року N 2011-XII (надалі - Закон N 2011-XII), що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив військову службу та наказом Головнокомандувача Збройних Сил України за №984 від 09.05.2023року був звільнений з військової служби у відставку за віком. Наказом начальника 63 групи забезпечення реалізації договорів по контролю над озброєнням МО України №9 від 18.05.2023року Позивач виключено зі списків особового складу цього військового підрозділу та усіх видів забезпечення.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що при звільненні з військової служби Позивачу згідно вказаного наказу було передбачено виплату грошової компенсації за речове майно в сумі 63788,82грн. Така компенсації в сумі 63788,82грн. згідно даного наказу підлягала виплаті Відповідачем у справі, Харківським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Відповідач грошову компенсацію за речове майно виплатив Позивачу в розмірі 62831,99грн. 12.07.2023 року.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності підстав, для застосування до Відповідачів відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, у вигляді виплати Позивачу середнього заробітку за весь період затримки повного розрахунку при звільненні.

Суд зазначає, що за змістом статті 9 Закону N 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

В розумінні вимог статті 9-1 Закону N 2011-XII грошова компенсація за речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення військовослужбовцям.

Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.

Безспірно, за приписами ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При вирішенні спору суд враховує, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року у справі N761/9584/15-ц (провадження N 14-623цс18) дійшла висновку, що оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати Позивач, та за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням N 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд погоджується із доводами Відповідача, що в розумінні положень розділу XXXI "Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не передбачено у складі грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби виплату компенсації за не використане речове майно.

Разом з тим, відповідно до п.4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 178 (надалі - Порядок № 178), грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини.

Як зазначено в наказі начальника 63 групи забезпечення реалізації договорів по контролю над озброєнням МО України №9 від 18.05.2023року, Позивачу підлягала виплаті через Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в розмірі 63788,82грн.

Суд враховує, що відповідно до вимог підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, доповненого новим абзацом згідно із Законом № 2308-IX від 19.06.2022, у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Як вже зазначалося судом, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців.

Більш того, Позивач до позову не долучив жодних доказів на підтвердження того, що на час звільнення зі служби приймав безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Із долученої до позову довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення Позивача вбачається, що відповідні надбавки та доплати за безпосередню участь в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації Позивачу не нараховувалися та не вплачувалися.

Зазначене свідчить, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно є об`єктом оподаткування військовим збором, так як відноситься до доходів, визначених статтею 163 Податкового кодексу України.

Таким чином, Відповідач при перерахуванні таких коштів Позивачу правомірно утримав із вказаної суми військовий збір в розмірі 1,5% на суму 956,83 грн. З цих підстав позовні вимоги Позивача щодо стягнення 956,83 грн. не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Суд враховує, що за приписами ч.2 ст.117 Кодексу законів про працю розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд також враховує, що за змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України "Про оплату праці" середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Зазначене свідчить про наявність порушеного права, зумовленого невиплатою Відповідачем при звільнення Позивача з військової служби всіх сум грошового забезпечення, а саме компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 62831,99грн.

При визначенні способу порушеного права Позивача суд враховує наступне.

Відповідно до позовних вимог Позивач просить стягнути з Відповідача середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.05.2023 року по 12.07.2023 року в сумі 51234,66 грн. та грошові кошти за безпідставне стягнення суми військового збору в сумі 956,83 грн.

При цьому ні Позивач до позову, ні Відповідачі до відзиву на позов не долучили розрахунку середньоденного грошового забезпечення Позивача на день звільнення зі служби.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п.7 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Зазначене підтверджує, що Відповідач не є розпорядником вказаних коштів і такі кошти виплачує за умови їх надходження від відповідного розпорядника таких бюджетних коштів - Міноборони України.

Разом з тим, на підтвердження своїх доводів, що спірна компенсація Позивачу була виплачена в день надходження таких коштів від відповідного розпорядника представник Відповідача до відзиву не долучив.

З огляду на викладене суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, способом захисту порушеного права Позивача шляхом визнання протиправною бездіяльність Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не проведення повного розрахунку при звільненні 18.05.2023 року з військової служби в запас та зобов`язання нарахувати та стягнути середньомісячне грошового забезпечення за час такої бездіяльності та затримки розрахунку при звільненні з 19.05.2023 року по 12.07.2023 року.

Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає, що зазначений спосіб захисту порушеного права Позивача є певною орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням реалізації Позивачем права на своєчасну виплату компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України судові витрати Позивача у вигляді судового збору в сумі 1073,60грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково, визнати протиправною бездіяльність Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо несвоєчасного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 , а саме невиплати сум грошової компенсації за неотримане речове майно в день звільнення.

Зобов`язати Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул.Коцарська,56 м.Харків, 61052, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середнє грошового забезпечення за затримки розрахунку при звільненні з 19.05.2023 року по 12.07.2023 року, зумовленого несвоєчасною виплатою компенсації вартості за неотримане речове майно.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати ОСОБА_1 у вигляді судового збору в сумі 1073,60грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк