Справа № 380/22356/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/22356/23 пров. № А/857/20542/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Довгої О.І., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі №380/22356/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя першої інстанції- Гавдик З.В., час ухвалення - у порядку спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 16.10.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця (заступника начальника відділу) Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзвоник Марти Василівни щодо не закінчення виконавчого провадження № 67570220 та зобов`язання державного виконавця (заступника начальника відділу) Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзвоник Марту Василівну винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 67570220 щодо примусового виконання постанови № 464/5173/17 (65615246), виданої Сихівським ВДВС про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору в розмірі 175507,01 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на примусовому виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 67570220 щодо примусового виконання постанови № 464/5173/17 (65615246), виданої Сихівським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору в розмірі 175507,01 грн.

У зв`язку з поданням стягувачем заяви про повернення виконавчого документа без виконання 15.11.2021 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

18.11.2021 року головним держаним виконавцем Сихівського відділу ДВС у місті Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) Дзвоник М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67570220 щодо примусового виконання постанови № 464/5173/17 (65615246), виданої Сихівським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору в розмірі 175507,01 грн.

У зв`язку з повторним пред`явленням стягувачем до виконання виконавчого листа №464/5173/17, виданого 10.12.2019 року Сихівським районним судом м. Львова 04.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68041246. В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Пиць А.А. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 178110,43 грн. Відтак позивач вважає, що виникла ситуація, за якої у державного та приватного виконавця перебували на виконанні постанови про стягнення з боржника одних і тих же сум в рахунок погашення виконавчого збору та основної винагороди, що свідчить про подвійне стягнення. Оскільки приватним виконавцем Пиць А.А. винесено постанову про стягнення основної винагороди по тому ж виконавчому документу, по якому державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору та відносно якої відкрито виконавче провадження № 67570220, а тому таке виконавче провадження підлягає закінченню.

У зв`язку із наведеними вище обставинами представник позивача - адвокат Репак В.В. звернувся до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про закінчення виконавчого провадження, зняття арештів та виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників у якій просив: винести у строки, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», постанову про закінчення виконавчого провадження № 67570220 щодо примусового виконання постанови № 464/5173/17 (65615246), виданої Сихівським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору в розмірі 175 507, 01 грн.; вчинити дії щодо зняття арештів з усього рухомого та нерухомого майна та усіх рахунків боржника ОСОБА_1 накладених в ході виконавчого провадження № 67570220 щодо примусового виконання постанови №464/5173/17 (65615246), виданої Сихівським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору в розмірі 175507,01 грн.; виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, що внесені в ході виконавчого провадження № 67570220 щодо примусового виконання постанови № 464/5173/17 (65615246), виданої Сихівським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору в розмірі 175507, 01 грн.

Вказану заяву Відповідач отримав 11.09.2023 року, однак Сихівським ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції проігноровано зазначені вище обставини справи, а також висновки Верховного Суду, викладені у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі №320/6215/19, та не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 67570220 щодо примусового виконання постанови № 464/5173/17 (65615246), виданої Сихівським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору в розмірі 175507,01 грн.

Вказана бездіяльність органу державної виконавчої служби підтверджується інформацією про виконавче провадження з Автоматичної системи виконавчих проваджень з якої вбачається, що виконавче провадження на закінчено.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця (заступника начальника відділу) Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзвоник Марти Василівни щодо не закінчення виконавчого провадження №67570220. Зобов`язано державного виконавця (заступника начальника відділу) Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзвоник Марту Василівну винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 67570220 щодо примусового виконання постанови №464/5173/17 (65615246), виданої Сихівським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору в розмірі 175507,01 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 1073,60 грн. сплаченого судового збору. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу на суму 500,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем Сихівським відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, таким яке прийнятий судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийнятті якого, судом не були з`ясувані обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. При винесенні постанови про стягнення виконавчого збору державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо висновків суду про подвійне стягнення суми виконавчого збору, апелянт зазначає, що приватний виконавець одночасно із прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження зобов`язаний визначити суму основної винагороди, проте це не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди, не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення. Натомість відомості про вжиті приватним виконавцем заходи, які призвели до повного або часткового виконання виконавчого документу у матеріалах справи відсутні.

Також зазначає, що виконавче провадження №68041246 приватного виконавця Пиць А.А. з примусового виконання виконавчого листа № 464/5173/17 від 10.12.2019р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «ПроКредитбанк» 1781104,37 гри., яке відкрито 04.01.2022 року було завершеним від 18.07.2023 (повернення стягувачу).

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що на примусовому виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження № 65615246 щодо примусового виконання виконавчого листа № 464/5173/17 виданий 10.12.2019 Сихівським районним судом м. Львова, відповідно до якого в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством «ПроКредитБанк» за Кредитною угодою №Л-0760/12.02 від 06.12.2002 звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №Л-0760/12.02-ІД посвідченого 04.03.2011 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. за реєстровим 631, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , шляхом її реалізації на прилюдних торгах з початковою ціною продажу згаданого предмета іпотеки для подальшої його реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

01.06.2021 в рамках виконавчого провадження № 65615246 старшим державним виконавцем Голіян Д.Г. винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 175507,01 грн.

15.11.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

18.11.2021 головним держаним виконавцем Сихівського відділу ДВС у місті Львові ЗМУ МЮ (м. Львів) Дзвоник М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67570220 щодо примусового виконання постанови №464/5173/17 (65615246), виданої Сихівським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору в розмірі 175507,01 грн.

У зв`язку з повторним пред`явленням стягувачем до виконання виконавчого листа №464/5173/17, виданого 10.12.2019 Сихівським районним судом м. Львова 04.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68041246.

В ході вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем Пиць А.А. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 178110,43 грн.

Вважаючи спірну бездіяльність протиправною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства, позивав звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що у державного та приватного виконавця перебували на виконанні постанови про стягнення з позивача по даній справі одних і тих же сум в рахунок погашення виконавчого збору та основної винагороди за виконання одного і того самого виконавчого документа, що свідчить про подвійне стягнення.

Проте, апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не погоджується, вважає їх такими, що суперечать обставинам справи з огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ ).

У відповідності до ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст. 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч.2 ст. 27 цього ж Закону).

Відповідно до частини 4 вказаної вище статті Закону, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується. Крім того, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (ч.7ст.27 Закону №1404-VIII).

Частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього ж Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5від 02.04.2012 (далі -Інструкція №512/5, в редакції, чинній на час прийняття оспорюваних постанов).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону №1404-VIII. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Отже, системний аналіз положень статті 26, статті 27 Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5в аспекті спірних правовідносин, дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 по справі №480/3452/19, від 20.11.2019 по справі №480/1558/19 дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Дана правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 23.01.2019 року (справа №703/1086/17), від 13.02.2019р. (справа № 295/13991/16-а), та від 19.09.2019р. (справа№420/1373/19).

Як уже зазначено апеляційним судом вище, про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи слідує, що 01.06.2021 в рамках виконавчого провадження №65615246 старшим державним виконавцем Голіян Д.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій пунктом 3 вказано про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 175507,01 грн. Вказана постанова не оскаржувалась та є чинною.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, - у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню, в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже, частина третя статті 40 вказаного Закону є спеціальною нормою, яка регулює окремівипадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону - не можуть застосовуватися.

Тобто, оскільки виконавче провадження повернуто, а виконавчий збір не стягнуто, то настають наслідки, які передбаченні частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII- державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає ( ч. 8 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Проте, апеляційний суд вважає такі висновки невірними з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 15.11.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

В подальшому, у зв`язку з повторним пред`явленням стягувачем до виконання виконавчого листа №464/5173/17, виданого 10.12.2019 Сихівським районним судом м. Львова 04.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68041246.

Отже, наведена вище обставина свідчить про те, що виконавче провадження не було передано від державного виконавця до приватного виконавця на виконання, а було повернуто державним виконавцем за заявою стягувача, а потім стягувачем повторно пред`явлено до виконання, однак уже приватному виконавцю.

Розділом V вказаної Інструкції №512/5, визначено «Порядок передачі виконавчих документів та виконавчих проваджень», зокрема відповідно до пункту 1 вказаного розділу V, у випадку, передбаченому абзацом першим пункту 7 розділу ІІІ цієї Інструкції, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження заяви стягувача виносить постанову про передачу виконавчого документа відповідному органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю, зазначеному у заяві стягувача.

Водночас, відповідно до пункту 7 розділу ІІІ цієї Інструкції, до відкриття виконавцем виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю (крім виконавчих документів, визначених частиною другою статті 5 Закону).

У разі відводу (самовідводу) державного виконавця виконавчий документ передається іншому державному виконавцеві, а у разі відводу, самовідводу начальника органу державної виконавчої служби або всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби - іншому органу державної виконавчої служби.

У випадку самовідводу приватного виконавця виконавчий документ повертається стягувачу або передається за згодою стягувача іншому приватному виконавцю чи відповідному органу державної виконавчої служби.

Передача виконавчого документа у випадках, передбачених цим пунктом, здійснюється в порядку, встановленому розділом V цієї Інструкції.

З аналізу наведеної вище норми слідує, що передача виконавчого провадження здійснюється за наявності конкретних умов, зокрема до відкриття виконавчого провадження виконавчий документ за заявою стягувача може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю або ж у разі відводу (самовідводу) державного виконавця.

З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного, апеляційний суд висновує, що у даному випадку не відбувалась передача виконавчого документа від державного виконавця приватному виконавцю, а мало місце повернення виконавчого листа державним виконавцем за заявою стягувача та повторне пред`явлення до виконання виконавчого листа стягувачем, однак уже до приватного виконавця.

Крім цього, апеляційний суд повторно наголошує, що ні постанова №65615246 від 01.06.2021 року про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , ні постанова про відкриття виконавчого провадження №67570220 від 18.11.2021 щодо примусового виконання постанови №464/5173/17 (65615246), виданої Сихівським ВДВС про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави виконавчого збору в розмірі 175507,01 грн. боржником не оскаржувались та є чинними.

Зважаючи на те, що вказані постанови є чинними, вони відповідно вважаються виконавчим документом, який підлягає виконанню у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Щодо доводів позивача про те, що виникла ситуація, за якої у державного та приватного виконавця перебували на виконанні постанови про стягнення з боржника одних і тих же сум в рахунок погашення виконавчого збору та основної винагороди, що свідчить про подвійне стягнення, то апеляційний суд вважає такі необґрунтованими з огляду на наступне.

Позивач покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.07.2022 по справі № 320/6215/19.

Однак, апеляційний суд зазначає, що обставини у справі №320/6215/19 та їх нормативна оцінка судом касаційної інстанції істотно різняться від обставин у даній адміністративній справі, що виключає підстави для урахування висновку Верховного Суду при ухваленні судового рішення.

Зокрема у справі №320/6215/19 позивач пред`явив позов до приватного виконавця виконавчого, у якому просив суд визнати неправомірною і скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Позов обґрунтував тим, що приватний виконавець не мав підстав для прийняття оскаржуваної постанови одночасно з відкриттям виконавчого провадження, оскільки не виконав рішення суду і мав право на стягнення основної винагороди лише після повного або часткового виконання рішення.

Натомість цій справі, позивач просить визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження та зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови про стягнення з позивача на користь Держави виконавчого збору, обґрунтовуючи вимоги тим, що державним виконавцем повернуто виконавчий документ, яким потім стягувачем пред`явлено до виконання приватному виконавцю, який виніс постанову про стягнення з боржника основної суми винагороди.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що обґрунтовуючи правову позицію що викладена у постанові від 21.07.2022 по справі №320/6215/19 Верховний Суд, проаналізувавши норми Закону №1404-VIII та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», дійшов висновку, що виконавчий збір та основна винагорода які визначені державним та приватним виконавцем на підставі Закону № 1404-VIII мають ідентичну правову природу оскільки є платою державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Приватний виконавець одночасно із прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження зобов`язаний визначити суму основної винагороди, проте це не означає безумовного та гарантованого стягнення основної винагороди, не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення (пункт 52 постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №420/6845/18).

Так, згідно з ч. 8 ст. 27 Закону №1404-VIII під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Відтак, норма частини 8 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, на яку зіслався позивач та яка врахована судом першої інстанції при ухваленні рішення, спрямована на те, щоб не допустити одночасне стягнення із боржника виконавчого збору та основної винагороди визначених згідно Закону №1404-VIII за виконання одного і того ж виконавчого документу в аналогічній частині.

До того ж і обов`язок сплати основної винагороди приватного виконавця за вчинення виконавчих дій у боржника виникає лише тоді, якщо вжиті приватним виконавцем заходи призвели до повного або часткового виконання виконавчого документу, а не лише виходячи із факту визначення суми винагороди у постанові приватного виконавця.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в рамках виконання вказаного виконавчого провадження державний виконавець відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» скеровував запити у ДФСУ про надання інформації щодо відкритих рахунків боржника у кредитно-фінансових установах, стану рахунків і залишку на них та відомостей МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, виносились постанови про накладення арешту на грошові кошти, розшук майна боржник.

Натомість відомості про вжиті приватним виконавцем заходи, які призвели до повного або часткового виконання виконавчого документу у матеріалах справи відсутні.

Водночас представник відповідача в судовому засіданні, які у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі зазначив, що виконавче провадження №68041246 приватного виконавця Пиць А.А. з примусового виконання виконавчого листа №464/5173/17 від 10.12.2019р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «ПроКредитбанк» 1781104,37 гри., яке відкрито 04.01.2022 року було завершеним від 18.07.2023 (повернення стягувачу).

Отже копія поданої позивачем постанови приватного виконавця Пиць А.А. жодним чином не підтверджує факт повної або часткової сплати боржником основної винагороди приватному виконавцю.

Колегія суддів також зауважує, що позивач не оскаржуючи як постанови державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та відкриття провадження про стягнення виконавчого збору так і постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди, просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження та зобов`язати відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність дій відповідача згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що такі вказаним вище критеріям відповідають, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини у справі, тому апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Крім цього, параграфом другим Глави 11 Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ КАС України визначено розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ.

До термінових справи належать справи з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, особливості провадження яких визначено статтею 287 КАС України.

Статтею 258 КАС України встановлено особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ. Так, відповідно до частини першої вказаної статті, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. ( ч.2, 3 ст. 268 КАС України).

Отже, нормами КАС України, визначено розгляд даної категорії справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, що відповідно унеможливлює її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Водночас судом першої інстанції розгляд вказаної справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають та покладаються на позивача ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 243, 250, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі №380/22356/23 скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. І. Довга
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 26.01.2024