Справа № 420/31464/23
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування дисциплінарного стягнення під час проходження публічної служби,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить визнати протиправним та скасувати п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) Про результати службового розслідування щодо порушення порядку виплати додаткової винагороди від 05 жовтня 2023 року № 59 в частині, що стосується притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 2015 року займає посаду начальника Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку. За результатами службового розслідування притягнутий до дисциплінарної відповідальності, оскільки як начальник Херсонського ЗВ ВСП видав накази від 08.08.2023 року №228 та від 05.09.2023 року №259 «Про виплату додаткової винагороди» з порушенням вимог розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, щодо термінів відпрацювання проектів наказів на виплату додаткової винагороди, оскільки наказ від 08.08.2023 №228 було видано із запізненням на 3 дні, а відповідно до наказу від 05.09.2023 №259 солдата ОСОБА_2 було включено на виплату додаткової винагороди у вересні за червень 2023 року. Наказ №59 від 5.10.2023 року про накладення дисциплінарного стягнення є протиправним, оскільки несвоєчасна виплата солдату ОСОБА_2 додаткової винагороди за травень, червень 2023 року стала можливою через несвоєчасне подання рапорту командиром підрозділу - командиром роти капітаном ОСОБА_3 . Відтак, причинний зв`язок між видачею наказу №228 від 08.08.2023, та несвоєчасною виплатою додаткової винагороди солдату ОСОБА_2 відсутній. Вини позивача у несвоєчасній виплаті додаткової винагороди немає. Щодо порушення строків видання наказу від 05.09.2023 №259, позивач зазначає, що в період з 21.08.2023 року по 07.09.2023 року перебував у відпустці.

Крім того, причиною несвоєчасної виплати стало внесення змін до постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, якою врегульовано порядок виплати додаткової грошової винагороди які були прийняті 09 серпня 2023 р. № 836, на наступний день після видання наказу від 08.08.2023 №228.

Не допускав порушень Інструкції з організації діловодства у Збройних Сил Украйни, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил Украйни від 07.04.2017 № 124 (далі - Інструкція №124). Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду не було враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Військова частина НОМЕР_1 (далі відповідач) подали відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що Накази начальника Херсонського ЗВ ВСП від 08.08.2023 № 228 та від 05.09.2023 № 259 Про виплату додаткової винагороди були видані з порушенням вимог розділу XXXIV Порядку № 260, щодо термінів відпрацювання проектів наказів на виплату додаткової винагороди, оскільки ст. 9 розділу XXXIV визначено, що накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Статтею 36 Статуту внутрішньої служби ЗС України, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів дія його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. Вказаною вимогою на начальника Херсонського ЗВ ВСП полковника Пацана М.А. покладається обов`язок видавати наказ про виплату додаткової винагороді за минулий місяць до 5 числа поточного місяця, відповідати за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання. Всупереч наведеним вимогам, позивач не здійснив контроль за вчасною та належною підготовкою та оформленням на належному рівні наказів від 08.08.2023 № 228 та від 05.09.2023 № 259 Про виплату додаткової винагороди, з дотриманням усіх вимог чинного законодавства та не забезпечив вчасне їх видання з включенням до них всіх військовослужбовців зонального відділу, які виконували бойові (спеціальні) завдання відповідно до виданих розпоряджень та наказів. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що викладені у відзиві обґрунтування не спростовують викладені у позові факти, а тому просить задовольнити позовні вимоги.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем з 1987 року, а з 2015 року займає посаду начальника Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку (далі Херсонського ЗВ ВСП).

Згідно п. 1.1. Положення про Херсонський зональний відділ ВСП, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2023 №70, Херсонський ЗВ ВСП безпосередньо підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 (орган управління), тобто є структурним підрозділом.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 06.09.2023 №318 «Про призначення службового розслідування щодо порушення порядку виплати додаткової винагороди» з метою уточнення причин та умов, що призвели до порушення начальником Херсонського ЗВ ВСП полковником ОСОБА_1 та заступником начальника штабу-начальником відділення персоналу Херсонського ЗВ ВСП вимог розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МО України від 07.06.18 №260, щодо термінів відпрацювання проектів наказів на виплату додаткової винагороди, та встановлення ступеня їх вини було проведено службове розслідування.

Підставою для ініціювання службового розслідування стало звернення військовослужбовця за призовом під час мобілізації на період воєнного стану солдата ОСОБА_2 щодо невчасної виплати йому додаткової грошової винагороди за травень і червень 2023 року та не виплачену (на час звернення) додаткову винагороду 70 000,00 гривень за січень 2023 року.

За результатами службового розслідування складено акт від 05.10.2023 року відповідно до якого встановлено, що накази начальника Херсонського ЗВ ВСП Пацана М.А. від 08.08.2023 № 228 та від 05.09.2023 № 259 Про виплату додаткової винагороди, були видані з порушенням вимог розділу XXXIV Порядку №260, щодо термінів відпрацювання проектів наказів на виплату додаткової винагороди.

Службовою перевіркою встановлено, що факти викладені у заяві ОСОБА_4 щодо неправомірної невиплати додаткової грошової винагороди за травень і червень 2023 року знайшли підтвердження.

Відповідно до акту службового розслідування причинами та умовами, що призвели до порушення термінів відпрацювання проектів наказів, стали:

не встановлення у Херсонському зональному відділі Військової служби правопорядку такого внутрішнього порядку, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України всіма військовослужбовцями відділу;

невчасне опрацювання посадовими особами Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку документів, щодо виплати додаткової винагороди;

відсутність належної організації вчасного виконання визначених завдань всіма посадовими особами зонального відділу;

відсутність дієвого контролю з боку начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_1 за вчасним виконанням визначених завдань посадовими особами відділу;

неналежне виконання службових обов?язків начальником Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку полковником ОСОБА_1 , порушення ним вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначених статтею 11, в частині обов?язку сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, свято і непорушно додержуватися законів України та вимог статутів Збройних Сил України, статтею 36 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, в частині відповідальності за відданий ним наказ та вжиття заходів щодо його виконання, статтею 16, в частині обов?язку виконувати службові обов?язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, визначених функціональними обов?язками, в частині обов?язку організовувати неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України посадовими особами зонального відділу, здійснювати контроль за дотриманням особовим складом Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку вимог керівних документів, визначених керівними документами, пунктом 9 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, в частині обов?язку відпрацювання проектів наказів на виплату додаткової винагороди у визначені терміни, пунктами 1.3. та 1.10. Інструкції з діловодства у Збройних Сил України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124, в частині відповідальності за організацію діловодства, та здійснення контролю за обов?язковим додержанням вимог Інструкції з діловодства у Збройних Сил України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 всіма військовослужбовцями відділу;

неналежне виконання службових обов?язків начальником відділення персоналу штабу Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку майором ОСОБА_5 , порушення ним вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначених статтею 11, в частині обов?язку сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, свято і непорушно додержуватися законів України та вимог статутів Збройних Сил України, статтею 16, щодо виконання службових обов?язків, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, визначених функціональними обов?язками, в частині здійснення контролю і перевірки виконаних документів, обов?язку вимагати від виконавців належним чином опрацьовані документи і повертати їх на доопрацювання, в разі порушення вимог оформлення, відповідно до керівних документів, визначених керівними документами, пунктами 1.3., 1.12.2., 2.9.1, 2.9.1.3., Інструкції з діловодства у Збройних Сил України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 Nє 124, в частині відповідальності за службу діловодства та оформлення документів, відповідності проектів наказу до нормативно-правових актів, розроблення проекту наказу з ретельним вивченням суті питання, відповідальності за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, та їх відповідність чинному законодавству України під час візування наказу, пунктом 9 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, в частині відпрацювання проектів у визначені терміни.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №59 від 5.10.2023 року за неналежне виконання службових обов?язків, визначених вимогами статей 11, 16, 36, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та пунктів 1.3 та 1.10 Інструкції з діловодства у Збройних Сил України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 та пункту 9 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, відповідно до вимог статей 45 та 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, начальнику Херсонського ЗВ ВСП полковнику ОСОБА_1 , оголосити сувору догану.

Копія акту службового розслідування отримана позивачем 08.11.2023 року.

Наказ командира військової частини НОМЕР_1 №59 від 5.10.2023 доведений до позивача 18.10.2023 року.

Правовідносини щодо сутності військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування врегульовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут).

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 48 цього статуту серед дев`яти видів передбачені також такі дисциплінарні стягнення:

а) зауваження;

б) догана;

в) сувора догана; …

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. (стаття 84)

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. (ч.1 стаття 86)

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби. (ч.2 стаття 86)

Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. (стаття 87)

Проаналізувавши вищезазначені статі дисциплінарного статуту суд зазначає, що всі формальні ознаки накладення дисциплінарного стягнення на позивача відповідачем дотриманні, а саме: за наявності рапорту військовослужбовця проведено службове розслідування у встановлені законом строки, у позивача відібрано пояснення, в межах визначених повноважень та із застосуванням передбаченого виду на позивача накладено стягнення.

Не своєчасне вручення акту службового розслідування та наказу відповідач не спростовує, але суд вважає, що зазначене хоча і є порушенням. але не тягне за собою наслідків визнання спірного наказу протиправним, оскільки він винесений в межах строків передбачених статтею 87 Дисциплінарно статуту.

Статутом Внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут ВС ЗСУ) визначені загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Відповідно до статті 36 Статуту ВС ЗСУ Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Статтею 59 вказаного Статуту на командира (начальника) покладається обов`язок знати стан справ у дорученій йому військовий частині та вміло керувати військовою частиною, встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконанім законів України і положень статутів Збройних Сил України, забезпечувати соціальну та правову захищеність, організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту.

Наказом МО України від 07.06.18 №260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Порядок №260) відповідно до пункту 9 розділу XXXIV якого визначено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Відповідно до п.10 розділу XXXIV Порядку №260, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Відповідно до п. 1.3. Інструкції з діловодства у Збройних Сил України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 (далі - Інструкції № 124), відповідальним за організацію діловодства у військовій частині (установі) є командир (керівник).

За зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні інших документів, а також організацію діловодства та зберігання документів у структурних підрозділах військової частини (установи) відповідають їх командири (керівники).

Відповідно до п. 1.10. Інструкції № 124, командири (керівники) військових частин (установ) зобов`язані (серед іншого): здійснювати контроль за обов`язковим додержанням вимог цієї Інструкції щодо складання і оформлення документів та організації діловодства, вимагати від підлеглих своєчасного виконання одержаних вказівок, доручень та розпоряджень.

Відповідно до Положення про Херсонський ЗВ ВСП установу очолює начальник який здійснює безпосереднє керівництво відділом і до його компетенції якого віднесено серед іншого видання наказів щодо виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям.

Дослідивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази та враховуючи приписи вищенаведеного законодавства, суд приходить до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Позивач та відповідач у цій справі посилаються на одні і ті ж самі нормативні акти та закони.

При цьому, позивач не спростовує факту несвоєчасної виплати військовослужбовцю за призовом під час мобілізації на період воєнного стану ОСОБА_4 додаткової винагороди, але вважає, що його вина у цьому відсутня з підстав несвоєчасного подання рапортів командиром підрозділу, внесення змін до Постанови КМУ №168, якою врегульовані питання виплат військовослужбовцям, відсутність негативних наслідків, неврахування особи, характеру вчиненого порушення, відсутність вини.

Всі вищенаведені обґрунтування позивача суд відхиляє, оскільки відповідно до Статуту ВС ЗСУ саме на командира (начальника), яким є позивач, покладається обов`язок знати стан справ у дорученій йому військовий частині та вміло керувати військовою частиною, встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконанім законів України і положень статутів Збройних Сил України, забезпечувати соціальну та правову захищеність, організовувати своєчасну видачу всіх видів забезпечення та перевіряти його повноту. (стаття 59)

А тому, посилання на несвоєчасне подання рапортів командирами підрозділів, що потягло за собою невиплату солдату військовослужбовцю за призовом під час мобілізації додаткової грошової винагороди є підтвердженням того, що ОСОБА_1 як командир, не належним чином знав про стан справ у своєму управлінні, не контролював роботу підлеглих, що потягло за собою незабезпечення соціальної та правової захищеності, несвоєчасну видачу всіх видів забезпечення військовослужбовця.

Враховуючи ті обставини, що додаткова грошова винагорода за травень та червень 2023 року військовослужбовцю за призовом під час мобілізації на період воєнного стану ОСОБА_4 була виплачена лише після прийняття наказів начальника Херсонського ЗВ ВСП від 08.08.2023 № 228 та від 05.09.2023 № 259 Про виплату додаткової винагороди, суд відхиляє всі обґрунтування позивача щодо перебування у відпустці, оскільки як передбачено п.10 розділу XXXIV Порядку №260, накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Тобто, додаткова винагорода за травень повинна бути виплачена у червні, а за червень у липні. Позивач у цей період перебував на службі і при належному виконанні своїх обов`язків повинен був забезпечити отримання військовослужбовцем передбачених законом додаткових виплат у визначені строки.

Перебування у відпустці з 21.08.2023 року по 07.09.2023 року під час якої було прийнято Наказ від 05.09.2023 № 259 не звільняє позивача від відповідальності, оскільки останній день виплати грошової винагороди за червень було 5 липня 2023 року.

Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні на території України введено воєнний стан, який існує по сьогоднішній день.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі Постанова №168).

Приписами п.1 Постанови №168 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, (далі за переліком) … виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1 такого змісту: Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно з п.2 постанови КМУ №793, вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, суд відхиляє обґрунтування позивач, що однією з причин несвоєчасного винесення наказів стало внесення змін до Постанови № 168, оскільки додаткова винагорода 30 000,00 та 100 000,00 гривень передбачена ще з 24.02.2022 року. Систематичне внесення змін до цієї постанови щодо порядку і умов виплати мало місце, але жодним чином ці зміни не скасовували передбачених виплат та не перешкоджали своєчасному нарахуванню, виплаті та їх перерахунку.

Крім того, суд зазначає, що держава взяла на себе обов`язок гарантувати військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби (ст.9 Закону №2011-ХІІ), що є особливо актуальним в умовах збройної агресії та воєнного стану, а тому незабезпечення виплат військовослужбовцю за призовом під час мобілізації на період воєнного стану саме за виконання бойових завдань підриває авторитет держави та обороноздатність країни.

Виходячи з викладеного, суд приходить до того, що висновки викладені у акті службового розслідування знайшли своє підтвердження, оскільки начальник Херсонського ЗВ ВСП полковник ОСОБА_1 не здійснив контроль за вчасною, належною підготовкою та оформленням наказів від 08.08.2023 № 228 та від 05.09.2023 № 259 Про виплату додаткової винагороди, з дотриманням усіх вимог чинного законодавства та не забезпечив вчасне їх видання з включенням до них всіх військовослужбовців зонального відділу, які виконували бойові (спеціальні) завдання відповідно до виданих розпоряджень та наказів.

Дисциплінарне стягнення накладено на позивача відповідно до положень Дисциплінарного статуту з урахуванням характеру та обставини вчиненого правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки військовослужбовця, а також тривалості військової служби, рівня знань про порядок служби.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі Серявін та інші проти України).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідач надав суду належні та допустимі докази, виклав правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

У підсумку, з урахуванням вищезазначеного, у сукупності суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

.