Справа № 460/47578/22
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 січня 2024 року

м. Київ

справа № 460/47578/22

адміністративне провадження № К/990/1401/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 460/47578/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Львів) про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

17 листопада 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Західного міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м.Львів) (далі - відповідач), у якому просила суд:

- зобов`язати видати наказ про присвоєння з 01 травня 2016 року 5-го рангу державної служби, з 01 серпня 2017 року 4-го рангу державної служби.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року позов задоволено. Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (м. Львів) видати наказ про присвоєння ОСОБА_1 з 01 травня 2016 року 5-го рангу державної служби, а з 01 серпня 2017 року 4-го рангу державної служби.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Західне міжрегіональне управління Міністерство юстиції (м.Львів) звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини шостої статті 39 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIIІ (далі - Закон № 889-VIIІ), пункту 10 Порядку присвоєння рангів державних службовців, затвердженого постановою Уряду від 20 квітня 2016 року №306 (далі - Порядок № 306).

Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Спірні правовідносини виникли у зв?язку із тим, що, на думку позивача, відповідач протиправно відмовив їй у присвоєнні з 01 травня 2016 року 5-го рангу державної служби, з 01 серпня 2017 року 4-го рангу державної служби.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, Врахувавши висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 10 Порядку № 306, викладені у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 460/2904/20, виходив з того, що попередній період роботи ОСОБА_1 на займаній посаді, що включається у строк відпрацювання для присвоєння чергового рангу на день прийняття наказу Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 19 березня 2020 року № 22/03/к "Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 " становив 8 років 7 місяців 19 днів (з 01 серпня 2011 року - 19 березня 2020 року), а тому, на думку судів, на дату винесення оспорюваного наказу, з урахуванням положень частини 2, частини 6 статті 39 Закону №889-VIII, пункту 10 Порядку №306 були усі підстави для присвоєння позивачу рангу державного службовця категорії "Б" (двічі наступав строк присвоєння чергового рангу). Зокрема, суди указали, що позивач після поновлення на посаді з 04 червня 2015 року станом на 1 травня 2016 року набув право на присвоєння чергового 5 рангу державної служби, та в подальшому набув права на присвоєний 4 рангу державного службовця.

Так, у справі № 460/2904/20 за позовом ОСОБА_1 Верховний Суд вже надавав оцінку правомірності дій і рішення відповідача щодо присвоєння їй рангу державного службовця, а саме 6 (шостого) рангу, тодія як позивачка наполягала на тому, що має право на присвоєння 4 (четвертого), тобто вищого, рангу. У цій справі Верховний Суд констатував, що після поновлення ОСОБА_1 на посаді з 04 червня 2015 року станом на 1 травня 2016 року остання набула право на присвоєння чергового, а саме 5 рангу державної служби. Також, враховуючи, що на дату винесення оскаржуваного наказу, яким позивачці присвоєно 6 ранг, сумарний період роботи ОСОБА_1 на посаді становив більше 8 років, тобто двічі наступав строк присвоєння чергового рангу, то з урахуванням положень частини шостої статті 39 Закону України № 889-VIII, пункту 10 Порядку № 306, суд касаційної інстанції погодився із висновками судів попередніх інстанцій, що позивачці мав бути присвоєний 4 ранг державного службовця.

Ці висновки Верховного Суду у справі № 460/2904/20 за позовом ОСОБА_1 враховано судами попередніх інстанцій при вирішенні цієї справи.

Відтак, зазначене свідчить, що скаржник просить сформувати висновок щодо застосування норм права по правовідносинам, стосовно яких вже наявний висновок Верховного Суду у справі № 460/2904/20 за позовом цієї ж позивачки.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів обох інстанцій щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 січня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 460/47578/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції (м.Львів) про зобов`язання вчинити дії - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами у спосіб її надсилання до суду.

Роз`яснити заявнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько