Справа № 140/18955/23
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 січня 2024 року

м. Київ

справа №140/18955/23

адміністративне провадження № К/990/3507/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2023 у справі №140/18955/23 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

У С Т А Н О В И В:

Зі змісту касаційної скарги та наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Волинської митниці, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 29.06.2023 №UA205030/2023/000135/2.

Волинський окружний адміністративний суд рішенням від 21.09.2023, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2023, позов задовольнив.

Вказані судові рішення ухвалені у справі, що призначена та розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

У зв`язку із наведеним слід зазначити, що згідно пункту 1 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення. При цьому, оскільки додаткове судове рішення після його ухвалення стає частиною судового рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності. Такий перелік не є вичерпним.

Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У спрощеному позовному провадженні не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

З огляду на предмет спору, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності та відповідно до статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України могла бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

У касаційній скарзі наявні посилання на те, що така скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, з огляду на відсутність позиції Верховного Суду щодо застосування законодавства в даних правовідносинах, а справа становить виняткове значення для відповідача, оскільки вона стосується питання реалізації права митного органу на здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та, як наслідок, наповнення державного бюджету за рахунок митних платежів.

У контексті наведеного Суд звертає увагу скаржника на те, що твердження про фундаментальне значення питань права повинні зазначатися, щонайменше, з викладенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Стосовно ж «виняткового значення» справи для учасника справи, то оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення.

Надавши оцінку посиланням скаржника на існування обставин, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд вважає їх необгрунтуваними, оскільки на даний час вже існує усталена позиція Верховного Суду у справах цієї категорії спорів щодо необхідності наведення у рішеннях про коригування митної вартості товарів обгрунтувань й мотивів стосовно виявлених розбіжностей і/або недоліків у документах, наданих до митного оформлення, а також впливу цих розбіжностей/недоліків безпосередньо на формування заявленої митної вартості (що до того ж вбачається безпосередньо зі змісту оскаржуваних судових рішень, де містяться вказівки на враховані судами відповідні постанови Верховного Суду). Також оцінивши правове значення справи для формування правозастосовчої практики, Суд дійшов висновку, що ухвалені у ній судові рішення наразі не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її.

Що ж до твердження скаржника про те, що справа становить виняткове значення для нього, то воно не обґрунтоване обставинами, які б виділяли його вимоги у цій справі в якусь особливу категорію спорів, а тому також не може бути враховане Судом.

При цьому митний орган не зазначає про існування інших обставин, передбачених підпунктами пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 та постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2023, прийняті у даній справі, не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 328, пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2023 у справі №140/18955/23 за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів.

2. Направити копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіС.С. Пасічник І.А. Васильєва Р.Ф. Ханова