Справа № 285/7356/23
Суддя: Літвин О. О.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/7356/23

провадження у справі № 2-а/0285/18/24

23 січня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………….....Літвин О. О.,

секретаря…………………….....Клечковської М. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області сержанта поліції Ковальчука Володимира Олександровича

про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року позивач звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила скасувати винесену відповідачем постанову серії ЕАТ№8167348 від 18.11.2023 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що підставою притягнення її до адміністративної відповідальності стало порушення п.9.2.б Правил дорожнього руху, однак переконана, що в її діях немає події і складу адміністративного правопорушення, оскільки жодних правил дорожнього руху не порушувала. Окрім того, постанова складена з численними порушеннями, її зміст не відповідає вимогам, передбаченим ст.283 КУпАП, адже в ній, зокрема, час вчинення адміністративного правопорушення визначено невірно, не роз`яснення права, передбачені ст. 268 КУпАП, невірно вказано місто вчинення правопорушення та відсутні будь-які посилання на технічні засоби фіксації правопорушення.

Винесену поліцейським постанову вважає незаконною, необґрунтованою та безпідставною.

Позивач у заяві позовні вимоги підтримала.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви, натомість 11.12.2023 долучив до справи диск відеозапису події правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Предметом спору в даній справі є правомірність рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за КУпАП, обов`язковою умовою якої є наявність події адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів п.1 ст.247 КУпАП України).

Адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст.9 КУпАП).

За ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог закону України «Про дорожній рух», Правил дорожнього руху (далі за текстом ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 18.11.2023 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Підставою прийняття вказаної постанови слугувало те, що ОСОБА_2 18.11.2023 о 22:38 год в м Новоград-Волинський рухалась на транспортному засобі SKODA OCTAVIA A5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не подала сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушила п.9.2.б Правил дорожнього руху.

За порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами при початку руху чи зміні його напрямку встановлено відповідальність, передбачену ч.2 ст.122 КУпАП, та передбачено безальтернативне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пункт 9.2.б ПДР встановлює, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, протокол про адміністративне правопорушення не складався, а факт оскарження такої постанови в судовому порядку свідчить про незгоду з останньою.

Суд зазначає, що хоча ст.258 КУпАП і передбачає винесення постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання протоколу, але не забороняє його скласти, який в розумінні КУпАП є доказом в справі та має підтверджувати або спростовувати наявність складу адміністративного правопорушення та винність особи, якщо вона заперечує та оспорює факт вчинення такого правопорушення.

В порушення вимог закону до постанови не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та такого, який узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом, доказу в розумінні ст.251 КУпАП, який підтверджує порушення позивачем ПДР, наявність в її діях складу правопорушення та правомірності прийняття оскаржуваної постанови.

З дослідженого відеозапису камери в службовому автомобілі працівників поліції слідує, що факт керування Автомобілем Черопітою з порушенням ПДР в день, час та місці, зазначені у Постанові, не зафіксований, а тому він не може бути покладений в основу винуватості Черопіти.

Сама по собі Постанова не може бути беззаперечним доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, та не звільняє від обов`язку надання особами, уповноваженими на її винесення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини.

Поліцейський у даному провадженні ухилився від прямого виконання свого обов`язку щодо збирання доказів на підтвердження беззастережної винуватості Черопіти у вчиненні інкримінованого їй адміністративного проступку, а суд такими повноваженнями не наділений.

Також відповідачем не було надано доказів невиконання позивачем вимог п.9.2.б ПДР та не виконано вимогу суду про надання усіх матеріалів, що були взяті поліцейським при прийнятті оскаржуваного рішення.

Доказова база повинна випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. У практиці Європейського Суду з прав людини існує тенденція поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші), отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою, в особі уповноважених на те посадових осіб.

Істотною ознакою презумпції невинуватості є те, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні протиправного діяння. З цього випливає, що обов`язок доводити вину особи покладається на обвинувача, тобто на органи та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі. Це означає також неможливість перекладання ініціативи в дослідженні всіх обставин справи на осіб, притягуваних до відповідальності на стадії розгляду справи, і обов`язковість дослідження всіх обставин справи стороною-ініціатором.

Всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Всі перераховані вище обставини у своїй сукупності дають суду підстави прийти до висновку про недоведеність того, що Черопіта у зазначені в постанові час та місці дійсно допустила умисне порушення ПДР, а встановлена невідповідність даних оскаржуваної постанови об`єктивним обставинам справи, вказують на відсутність доказів на підтвердження її винуватості у вчиненому адміністративному правопорушенні.

Суд також акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач не надав суду заперечень проти позов та не навів переконливих доказів про відповідність постанови та накладення адміністративного стягнення на позивача обставинам справи.

Відтак, докази, що підтверджують наявність події і складу правопорушення відсутні, а тому суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України понесений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 5, 77, 139, 241-246, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ№8167348 від 18.11.2023,

винесену інспектором Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області сержантом поліції Ковальчуком Володимиром Олександровиема

про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн, а провадження по справі закрити.

Стягнути з Головного Управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 536,80 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення 29.01.2024.

Головуюча суддя О. О. Літвин