Справа № 380/1284/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/1284/23 пров. № А/857/15659/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С.М.;

за участю секретаря судового засідання Скрутень Х.Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі № 380/1284/23 (головуюча суддя Желік О.М., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі відповідач) в якому просив визнати протиправними дії Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, щодо відмови підготувати і подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області документи та подання про призначення пенсії позивачу за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові, підготувати і подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області документи та подання про призначення пенсії позивачу за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про протиправність відмови відповідача, оформленої листом від 09.01.2023 № Б-2276/12-06-715/23, щодо надання та оформлення документів для призначення його пенсії, з підстав відсутності у ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», такого виду служби, як служба на посадах рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, оскільки право позивача на пенсійне забезпечення, як особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, безпосередньо випливає зі змісту ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», а відтак відповідач зобов`язаний вчинити дії щодо оформлення необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові (79008, м. Львів, вул. Кривоноса, 6; ) оформити і направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області документи та подання про призначення пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (79008, м. Львів, вул. Кривоноса, 6; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні таких позовних вимог. В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.07.2023 року у справі №380/1284/23 залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт зазначає, що частина 3 статті 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» визначає лише право осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань отримувати пенсійне забезпечення в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», однак не встановлює ані умов, ані норм, ані порядку (механізму вчинення або утримання від вчинення певних дій) пенсійного забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, як помилково вважає позивач. Натомість, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яким безпосередньо визначено перелік осіб, які мають право на призначення пенсії за цим законом, не поширює свою дію на осіб, які проходили службу в органах Державного бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу (в преамбулі Закону відсутня відповідна вказівка), а відтак не може бути застосований у правовідносинах між органом Державного бюро розслідувань та його працівниками, у тому числі до ОСОБА_1 , при поданні та оформленні документів для призначення такому працівнику пенсії за вислугою років. Отже, у спірних правовідносинах виявляється фактична неможливість реалізації частини 3 статті 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Крім того, Державне бюро розслідувань та його територіальні органи, в тому числі ТУ ДБР у м. Львові, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою правління ПФУ від 30.01.2007 № 3-1 (далі Порядок № 3-1), не віднесено до органів та уповноважених структурних підрозділів, відповідно, на які покладаються функції щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення пенсій, згідно з вказаним Законом.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є безпідставними. Тому, з підстав, викладених у відзиві, просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Національної поліції України «По особовому складу» від 31.05.2021 №174о/с, звільнено зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 (0096100), начальника 7-го відділу (оперативно-технічної розвідки) управління стратегічних розслідувань у Львівській області, з 08 червня 2021 року. Стаж служби в поліції при звільненні зі служби в поліції становить 23 роки 09 місяців 08 днів, вислуга років на пільгових умовах 04 роки 06 місяців 15 днів.

Згідно з Контрактом про проходження служби у Державному бюро розслідувань від 08.06.2021 року, укладеного між Державою Україна, від імені якої виступає Державне бюро розслідувань в особі Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові та позивачем, було прийнято його на службу до Державного бюро розслідувань.

Наказом в.о. директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, від 26 грудня 2022 року №250-ос/ДСК, звільнено із служби в Державному бюро розслідувань у відставку, підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 з посади Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові 26 грудня 2022 року за станом здоров`я з достроковим припиненням (розірванням) контракту про проходження служби у Державному бюро розслідувань від 08 червня 2021 року.

З довідки виданої Відділом кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, від 26.12.2022 року №12-06-16/72-22 вбачається, що підполковник Державного бюро розслідувань ОСОБА_1 з 09 червня 2021 року по 26 грудня 2022 року проходив службу на посаді начальницького складу Державного бюро розслідувань у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Львові. Стаж служби станом на 26 грудня 2022 року становить 25 років 03 місяці 26 дні.

27.12.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про підготування та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подання та документи, необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, оформлених згідно вимог Постанови №3- 1 від 30.01.2007 Правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У відповідь на звернення позивача, відповідач направив йому лист від 09.01.2023 №Б-2276/12-06-715/23, в якому відмовив ОСОБА_1 у поданні до пенсійного органу документи для призначення йому пенсії, оскільки Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не поширюється на осіб рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначені положеннями Закону України «Про Державне бюро розслідувань» від 12 листопада 2015 року № 794-VIII ( далі Закон № 794-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 794-VIII Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Відповідно до частин 1-3статті 14 Закону № 794-VIII до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

На службу до Державного бюро розслідувань приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку (за контрактом) громадяни України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки.

Прийняття громадян України на службу до Державного бюро розслідувань без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Кваліфікаційні вимоги та критерії професійної придатності для зайняття посад у підрозділах Державного бюро розслідувань затверджуються Директором Державного бюро розслідувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у період з 09.06.2021 по 26.12.2022 проходив службу на посадах начальницького складу у Державному бюро розслідувань.

Згідно з частиною 2 статті 14-3 Закону № 794-VIII особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі Державного бюро розслідувань, у тому числі з територіального управління до центрального апарату Державного бюро розслідувань, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 проходив службу в Державному бюро розслідувань, як особа начальницького складу, а відтак на нього поширюються положення частини 3 статті 19 Закону № 794-VIII.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що пенсійне забезпечення позивача має здійснюватись в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі- Закон № 2262-ХІІ), вказаним Законом визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Перелік осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону визначений статтею 1-2 Закону № 2262-ХІІ.

Варто вказати, що особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань звільненні зі служби не зазначені у вказаному переліку осіб мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону.

Відповідно до п. «а», п. «б» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається:

а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону;

б) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Варто вказати, що ст. 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, однак служба в Державному бюро розслідувань до вказаного переліку законодавцем не віднесена.

Колегія суддів зазначає, що з аналізу норм Закону № 2262-ХІІ безпосередньо не випливає, що особи, які проходили службу в органах Державного бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу мають право на пенсійне забезпечення відповідно до цього закону.

Разом з цим, таке право визначено спеціальним законом, який регулює діяльність, соціальні гарантії та пенсійне забезпечення працівників ДБР, а саме Законом № 794-VIII, який прийнято значно пізніше ніж Закон № 2262-ХІІ, а відтак до спірних правовідносин в частині визначення права позивача на отримання пенсійного забезпечення відповідно до Закону № 2262-ХІІ підлягає нормативно-правовий акт, який прийнято пізніше.

Колегія суддів зазначає, що наявність неузгодженостей між вказаними двома законами, зокрема не внесення законодавцем відповідних змін до Закону № 2262-ХІІ, фактично ставить під сумнів реалізацію частини 3 статті 19 Закону № 794-VIII, якою безпосередньо передбачено право осіб рядового та начальницького складу на отримання пенсійного забезпечення в порядку та на умовах Закону № 2262-ХІІ.

Крім того, варто вказати, що пряма норма закону, а саме частина 2 та частина 3статті 19 Закону № 794-VIII чітко вказує на те, що особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію"(в тому числі і питань пенсійного забезпечення) та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Отже, зміни до Закону № 2262-ХІІ, а також прогалини пенсійного законодавства з цього питання не можуть бути перепоною для реалізації права позивача на призначення (перерахунок) пенсії, відповідно до Закону № 2262-ХІІ та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1.

Колегія суддів наголошує, що недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що у позивача наявне право на оформлення документів та подання про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також їх направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача оформити і направити до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області документи та подання про призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2023 року у справі № 380/1284/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 29 січня 2024 року.