Справа № 233/7163/23
Суддя: Левчук О. О.
Дата ухвалення: 2024-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

233 Справа № 233/7163/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Левчук О.О.,

при секретарі Стогнушенко В.О.,

за участі представника позивача Трофименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу №233/7163/23 за позовом:

ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1

до

поліцейського СРПП ВП №2 Краматорського РУП ГУНВ в Донецькій області ст. сержанта поліції Сосницького Артема Геннадійовича, юридична адреса: 85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Злагоди, 2

Головного управління національної поліції в Донецькій області, юридична адреса: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Мандрика, 7

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.11.2023 до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Трофименко Володимир Володимирович, до поліцейського СРПП ВП №2 Краматорського РУП ГУНВ в Донецькій області ст. сержанта поліції Сосницького Олега Валерійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 05.10.2023 року поліцейським СРПП ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області ст. сержантом поліції Сосницьким Артемом Геннадійовичем стосовно ОСОБА_1 було винесено постанову серії БАД № 339738, про нібито скоєне ним адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП. Зазначив, що у власності ОСОБА_1 наявний транспортний засіб «Шкода Фабиа» р/н НОМЕР_1 . Користуватись вказаним транспортним засобом ОСОБА_1 періодично довіряє ОСОБА_2 . Так, з 04.10.2023 року по 05.10.2023 року вказаний транспортний засіб знаходився у користуванні ОСОБА_2 . При цьому ОСОБА_1 домовився з останньою, що він разом з дружиною ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зранку 05.10.2023 року прийдуть до перетину АДРЕСА_1 , звідки разом поїдуть до м.Краматорськ. 05.10.2023 року приблизно о 07.30. зазначені особи зустрілись у вказаному місці, де їх чекала на транспортному засобі ОСОБА_2 . При зустрічі ОСОБА_2 повідомила, що забула дома портмоне, у зв`язку з чим пішла за місцем свого мешкання, оскільки проживає неподалік. При цьому, на всяк випадок, ключи від автівки вона залишила ОСОБА_1 . Приблизно через 5 хвилин, коли перелічені особи знаходились біля автівки, до них підійшли працівники поліції, які з`ясували належність транспортного засобу, після чого, дізнавшись що ОСОБА_1 напередодні вживав спиртні напої, спровокували вчинення останнім адміністративного правопорушення, запропонувавши перемістити транспортним засіб під приводом того, що він занадто близько стоїть до перехрестя. Після того, як на вимогу працівників поліції ОСОБА_1 перемістив свій транспортний засіб, останні почали інкримінувати останньому вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення правил користування ременями безпеки, та керування транспортним засобом без посвідчення водія, а також склали адміністративні матеріали за ст.130 КУпАП. Оскільки насправді ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, а такі дії були спровоковані, наявні всі законні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Позивач зазначає, що керував транспортним засобом вимушено, за вказівкою поліцейського.

Вважає, що за наведених вище обставин патрульні поліцейські здійснили провокаційні дії відносно ОСОБА_1 , зокрема вбачаючи в останнього ознаки алкогольного сп`яніння, надали йому вказівку сісти за кермо та перемістити транспортний засіб в інше місце, після чого відразу зупинили ОСОБА_1 та звинуватили його у керуванні транспортним засобом не пристебнутим ременем безпеки, без посвідчення водія, та в стані алкогольного сп`яніння. Такі їх дії були спрямовані не на усунення та припинення в майбутньому адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , як того вимагають вимоги Закону України «Про Національну поліцію», а навпаки на вчинення дій з метою вчинення останнім адміністративного правопорушення та складання щодо нього протоколу та постанови про адміністративне правопорушення

Через свою правову необізнаність, та з метою запобігти збільшенню розміру штрафу, ОСОБА_1 був вимушений його сплатити, не розуміючи, що вказану постанову потрібно оскаржити у судовому порядку.

Одночасно стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 574525 за ч.1 ст.130 КУпАП. Справа про адміністративне правопорушеення № 233/6065/23 розглядалась у Костянтинівському міськрайонному суді Донецької області. Вважає, що позивач ані адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, ані адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП, не скоював, а інкриміновані йому дії були спровоковані працівниками поліції, та є всі законні підстави для оскарження та скасування вказаної постанови.

У зв`язку з цим представник позивача просив суд скасувати постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 339738 від 05.10.2023 року, та закрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 23.11.2023 позовну заяву було залишено без руху, а позивачу наданий строк для усунення недоліків.

28.11.2023 року на адресу суду надійшли документи відповідно до вище вказаної ухвали, та передані судді 28.11.2023.

Ухвалою суду від 29.11.2023 було визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та понолено строк звернення до суду, провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання по справі на 11.12.2023 о 13-00год.

08.12.2023 року від представника відповідача - ГУНП в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог та провести розгляд справи без їх участі.

19.01.2023 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача надіслав заяву про уточнення позовних вимог.

В судове засідання позивач та його представник не з`явився, через підсистему «Електронний суд» представник позивача надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, письмового відзиву не надав.

Відповідно до ч.2 ст.268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

ВСТАНОВИВ:

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Стаття 19 Конституції передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідачі) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху.

Відповідно до Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про національну поліцію", під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Суд встановив, що 05.10.2023 поліцейським СРПП ВП №2 Краматорського РУП ГУНВ в Донецькій області ст. сержантом поліції Сосницьким А.Г. винесено постанову серії БАД № 339738 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП та накладено штраф в сумі 510,00грн, за те, що він 05.10.2023, о 07:45 год., в м. Костянтинівка по вул. Шевченко, керуючи автомобілем марки SKODA номерний знак НОМЕР_1 не був пристебнутий ременем безпеки та внього було відсутнє водійське посвідчення.

У позовній заяві, представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 не вчиняв адміністративного правопорушення вказаного в оскаржуваній постанові, оскільки не керував транспортним засобом за обставин, зазначених у постанові, а керував вимушено,за вказівкою поліцейських, тобто зазначені дії були спровоковані працівниками поліції.

У процесі розгляду справи, а також дослідження доказів, представник позивача пояснив, що ОСОБА_1 не керував автомобілем, а вчинення дій у виді переставляння автомобіля з одного місця на інше, вчинено на вимогу поліцейського, не є адміністративним правопорушенням. Для встановлення істини у адміністративній справі суд дослідив докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, а також дотримання суб`єктом владних повноважень вимог Кодексу адміністративного судочинства України (КУпАП).

Згідно з положеннями ст.9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ст.72 КАСУ, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАСУ).

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

На спростування доводів позивача представником Головного управління Національної поліції в Донецькій області надіслано до суду відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Також відповідачем надано конверт із "DVD-R" диском із відеозаписами, на яких зафіксовано обставини події, які мали місце 05.10.2023.

З огляду на досліджені докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 керував вказаним транспортним засобом вимушено, за вказівкою поліцейського.

Суд вважає, що провокація з боку працівника правоохоронного органу мала місце.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом. У багатьох випадках вона залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності. Законодавство про адміністративні правопорушення охоплює саме ці елементи змісту об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Суб`єктом інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення може бути лише особа, яка керує транспортним засобом, тобто здійснює усвідомлену і цілеспрямовану діяльність з використання відповідних його функцій.

За змістом п.1.10 ПДР, водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії.

Згідно з п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 4 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, також про адміністративні правопорушення на транспорті", керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП можливе лише у випадку наявності всіх елементів складу адміністративного правопорушення.

Представником позивача в судовому засіданні не заперечувався факт керування автомобілем за вказівкою поліцейського, однак такі дії він здійснив на вимогу поліцейського.

КУпАП не містить визначення поняття провокація, як і в цілому національне законодавство. Натомість Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зробив дефініцію такого поняття та критерії для розмежування законних дій співробітників поліції від провокації до вчинення злочину.

У рішеннях ЄСПЛ, ухвалених у справах "Тейшейро де Кастро проти Португалії", "Раманаускас проти Литви" та інших Судом зазначено те, що притягнення особи до відповідальності за правопорушення, вчинене внаслідок провокації (підбурювання) із сторони поліцейських буде свідчити про порушення ст. 6 Конвенції.

Згідно із ст.1 КУпАП завданням цього Кодексу є серед інших й запобігання правопорушенням, а не провокація громадян на їх вчинення.

Суд приходить до висновку, що патрульні поліцейські здійснили провокаційні дії відносно ОСОБА_1 та надали йому вказівку сісти за кермо та перемістити транспортний засіб в інше місце, після чого відразу зупинили ОСОБА_1 та звинуватили його у керуванні транспортним засобом.

Такі їх дії були спрямовані не на усунення та припинення в майбутньому адміністративного правопорушення, як того вимагають вимоги Закону України "Про Національну поліцію", а навпаки на вчинення дій з метою вчинення останнім адміністративного правопорушення та винесенням щодо нього постанови за адміністративне правопорушення.

У підсумку суд приходить до висновку, що на жодному із відеозаписів не зафіксовано факту руху або факту зупинки поліцейським транспортного засобу під керуванням позивача до моменту вимоги поліцейського переставити транспортний засіб.

Будь-які інші докази, які б спростовували таке твердження позивача у матеріалах справи відсутні.

При цьому суд зазначає, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі №357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Згідно із п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу правопорушення в цілому. Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення знаходить свій прояв у дії чи бездіяльності, що заборонені адміністративним правом, та залежить від місця, часу, обставин і способу скоєння адміністративного правопорушення тощо, а також від причинного зв`язку між діянням і шкідливими наслідками цього діяння, вчинення протиправного діяння в минулому, його системності.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім цього, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, а відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної постанови.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена без належних та допустимих доказів, що призвело до безпідставного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення, тому оскаржувану постанову слід скасувати.

За змістом п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 3 ч.1 ст.293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема скасовує постанову і закриває справу.

Згідно з п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи те, що суд встановив відсутність складу адміністративного правопорушення, поставленого у провину ОСОБА_1 скасовуючи оскаржувану постанову, вважає за необхідне провадження у справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 8, 9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Трофименко Володимир Володимирович, до поліцейського СРПП ВП №2 Краматорського РУП ГУНВ в Донецькій області ст. сержанта поліції Сосницького Артема Геннадійовича, Головного управління національної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №339778 від 05.10.2023 року, винесену поліцейським СРПП ВП №2 Краматорського РУП ГУНВ в Донецькій області ст. сержантом поліції Сосницьким Артемом Геннадійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510грн. 00коп.

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не були вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 24.01.2024 року.

Суддя Костянтинівського

міськрайонного суду О.О. Левчук