Справа № 140/28297/23
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/28297/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу, в частині накладення дисциплінарного стягнення сувора догана; в частині невиплати грошового забезпечення та премії за квітень 2023 року; в частині не до загального строку військової служби строку вислуги у військовому званні; та скасування наказу від 28.04.2023 №119 про зупинення виплати грошового забезпечення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що за результатами службового розслідування, наказом тво командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 №332 від 13.05.2023 року позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності, накладено стягнення - сувора догана, позбавлено премії за квітень 2023 року, вирішено не зараховувати період з 28.05.2023 по 01.05.2023 до загального строку військової служби, строку вислуги у військовому званні. Крім того, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 28.04.2023 №119 позивачу з 28.04.2023 було призупинено виплату грошового забезпечення.

Позивач зазначає, що службове розслідування було проведено з порушеннями вимог ст.ст.84, 86 Статуту ЗС України без уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню вигаданого правопорушення та визначення ступеня його вини, оскільки пояснення були відібрані у позивача лише 11.05.2023, в той час як наказ про проведення перевірки був виданий 29.04.2023, тобто з порушенням десятиденного терміну. Також, командування військової частини НОМЕР_1 повинно було скласти адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.172-2 Кодексу про адміністративні правопорушення, однак його не склало. Водночас, звертає увагу на те, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові частини стало відомо про правопорушення.

Вважає, що в ході службового розслідування відповідачем не було належним чином встановлено правомірність відсутності позивача на службі в період з 28.04.2023 по 01.05.2023, відтак кваліфікація його дій не відповідає вчиненому, у зв`язку із чим просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги заперечив. В обґрунтування цієї позиції відповідач зазначив, що відповідно до вимог статей 84, 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України з метою уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини позивача у порушенні вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, було призначене службове розслідування за фактом безпідставної відсутності ОСОБА_1 на службі з 28 квітня 2023 року по 01 травня 2023 року, за результатами якого його притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

Пунктом 5 розділу XVІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197; далі Порядок №260), установлено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення. Окрім того, відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (зі змінами, далі Постанова №168) військовослужбовцям Збройних Сил України на період дії воєнного стану передбачена виплата додаткової винагороди пропорційно в розмірі до 30000,00 грн за місяць на підставі наказів командирів (начальників). Порядок і умови виплати додаткової винагороди визначається керівниками відповідних міністерств та відомств. Тому для врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди Міністром оборони України видано окреме доручення від 23 червня 2022 року №912/з/29, яким визначено не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Однак, позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про необхідність участі у судовому засіданні 28 квітня 2023 року в справі №161/2828/23, не надавав командуванню частини жодної повістки про виклик до суду для участі в судовому засіданні. У діловодстві військової частини відсутні відомості про реєстрацію таких документів, на які посилається позивач.

З огляду на зазначене, уповноваженими посадовими особами військової частини НОМЕР_1 не видавалось під підпис посвідчення про відрядження встановленого зразка та наказ командира військової частини (по стройовій частині) про направлення до Луцького міськрайонного суду Волинської області чи Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області для участі у судовому засіданні чи відеоконференції 28 квітня 2023 року в справі №161/2828/23.

В свою чергу, факт самовільного залишення частини зафіксовано рапортом тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 28.04.2023 та доповіддю №549 від 29.04.2023 командира військової частини НОМЕР_1 на ім`я командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 та начальника Ужгородського занального відділу військової служби правопорядку.

Факт повернення на військову служб зафіксовано рапортом тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 від 01.05.2023 та доповіддю №553 від 01.05.2023 командира військової частини НОМЕР_1 на ім`я командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 та начальника Ужгородського занального відділу військової служби правопорядку.

Як вбачається з наданих позивачем пояснень у службовому розслідуванні, він умисно та свідомо приховував будь-які документи, що підтверджують поважність причин відсутності на службі в період з 28 квітня по 01 травня 2023 року.

Пропозицію надати повістки-повідомлення, виклики до суду чи органу досудового розслідування відхилив, в поясненнях безпідставно обвинувачував військову частину в невідомих правопорушеннях, невиконаннях судових рішень та зазначив, що документи, які підтверджують поважність причин своєї відсутності в зазначений період на військовій службі надасть виключно суду.

Отже, командиром військової частини НОМЕР_1 вжито всіх заходів з метою досудового врегулювання спору, надано позивачу можливість довести законність своєї відсутності на військовій службі, надати підтверджуючі документи.

В ході розслідування встановлено, що правомірність відсутності ОСОБА_1 в період з 28.04.2023 по 01.05.2023 не підтверджена, виправдовуючих документів ОСОБА_1 командуванню частини чи особі, що проводить розслідування, не надав.

Окрім того, з метою перевірки правдивості тверджень ОСОБА_1 командуванням військової частини НОМЕР_1 направлено запити на адресу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області та Луцького міськрайонного суду Волинської області, в яких просить повідомити чи брав участь у судових засіданнях ОСОБА_1 в Луцькому міськрайонному суді чи Мукачівському міськрайонному суді 28 квітня 2023 року та чи відвідував суд з метою участі в судових засіданнях.

Згідно відповіді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області позивач 28.04.2023 у суді не перебував, його явку зафіксовано в суді 04.05.2023 та згідно відповіді Луцького міськрайонного суду Волинської області, ухвалою суду від 26.04.2023 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь в судовому засіданні 28.04.2023 в режимі відеоконференції, відмовлено.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 жодним чином не міг брати участі в судовому засіданні 28.04.2023 у справі №161/2828/23, про що стверджує в позові.

Тому, враховуючи безпідставну відсутність позивача на службі з 28 квітня 2023 року по 01 травня 2023 року, що відображено у наказі по стройовій частині від 28.04.2023 №119, на підставі наказу від 13 травня 2023 року №332 позивачу на законних підставах не виплачено премію за квітень 2023 року та грошове забезпечення за вказаний період, а також не зараховано період з 28.04.2023 по 01.05.2023 до загального строку військової служби.

А тому, представник відповідача вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив позивач вважає доводи відзиву надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам. Додатково зазначив, що в квітні 2023 року відповідач позбавив його частини грошового забезпечення нібито з підстав відсутності на службі у період з 28 квітня по 01 травня 2023 року, що не відповідає дійсності, оскільки в цьому випадку не був складений протокол про адміністративне правопорушення за статтею 172-11 КУпАП, а службове розслідування призначене та проведене з порушенням встановленого порядку.

Позивач вважає, що за відсутності протоколу, підтвердженого постановою суду про притягнення до відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, чи вироку суду, чи дисциплінарного стягнення у зв`язку із повною службовою невідповідністю, пониження у військовому званні у відповідача не було підстав для позбавлення його премії, грошового забезпечення та не врахування періоду з 28.04.2023 по 01.05.2023 до загального строку військової служби.

Відтак, просить суд задовольнити позовні вимоги в повній мірі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29 квітня 2023 року №250 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини старшим лейтенантом ОСОБА_1 з 28 квітня 2023 року по 01 травня 2023 року, за результатами якого складено акт службового розслідування від 13.05.2023.

Так, відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 від 28.04.2023 №7828 стало відомо, що старший лейтенант ОСОБА_1 , який перебував у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , був відсутній на вечірньому шикуванні управління військової частини НОМЕР_1 28.04.2023.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 28.04.2023 №119 ОСОБА_1 28.04.2023 було призупинено виплату грошового забезпечення.

З пояснень старшого лейтенанта ОСОБА_1 встановлено, що останній не вважає себе винним, оскільки був на ранковому шикуванні 28.04.2023 о 09 год.00 хв та знаходився на зв`язку з командуванням і нібито має документи, що виправдовують його відсутність на службі з 28 квітня 2023 року по 01 травня 2023 року включно, але згоден надати їх тільки в судовому порядку і до матеріалів службового розслідування додати відмовився.

Тимчасово виконуючий обов`язки старшого оперативного чергового, майор ОСОБА_5 , в своїх поясненнях зазначив, що 28 квітня 2023 року, за усним розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_2 , в телефонному режимі неодноразово здійснив виклик старшого лейтенанта ОСОБА_6 на службу о 14 год 13 хв та 19 год 01 хв, але військовослужбовець на законну вимогу командира на територію штабу військової частини НОМЕР_1 не прибув ні 28-го, ні 29-го, ні 30-го квітня 2023 року.

Відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 від 01.05.2023 №7917, старший лейтенант ОСОБА_7 з`явився на службі 01 травня 2023 року.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.05.2023 №123 ОСОБА_1 01.05.2023 було поновлено виплату грошового забезпечення.

Таким чином, в ході службового розслідування встановлено, що правомірність відсутності на службі старшого лейтенанта ОСОБА_1 в період з 28 квітня 2023 року по 01 травня 2023 року не підтверджена, виправдовуючих документів старший лейтенант ОСОБА_1 командуванню військової частини НОМЕР_1 або особі, що проводить розслідування, не надав.

Неправомірні дії військовослужбовця полягають у самовільному залишенні частини та відсутності на службі з 28 квітня 2023 року по 01 травня 2023 року без поважних причин, тобто протягом 3 діб.

За результатами службового розслідування, на підставі акту службового розслідування від 13.05.2023, за порушення вимог статей 6, 11, 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України старшого лейтенанта ОСОБА_1 , військовослужбовця в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 13 травня 2023 року №332 визначено службове розслідування вважати завершеним; за порушення статей 6, 11, 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старшого лейтенанта ОСОБА_1 , військовослужбовця в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення сувора догана.

Пунктом 4 наказу від 13 травня 2023 року №332 вирішено у відповідності до вимог п.5 розділу 16 Порядку виплат грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року премію за квітень 2023 року старшому лейтенанту ОСОБА_8 не виплачувати.

Також, пунктом 5 оскаржуваного наказу у відповідності до вимог пункту 143 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008; пункту 1.4 розділу І Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10 вересня 2009 року №170 старшому лейтенанту ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , період з 28.04.2023 по 01.05.2023 не зараховувати до загального строку військової служби, строку вислуги у військовому званні.

Позивач, вважаючи протиправними накази від 13 травня 2023 року №332 щодо позбавлення його премії за квітень 2023 року та не зарахування періоду з 28.04.2023 по 01.05.2023 до загального строку військової служби, строку вислуги у військовому званні, від 28.04.2023 №119 щодо позбавлення грошового забезпечення за період з 28.04.2023 по 01.05.2023, звернувся до суду із позовом про оскарження цих наказів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Як встановлено пунктом 2 розділу І Порядку №260, премія належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу включає поряд із щомісячними основними видами грошового забезпечення (серед них посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років) також і премію у складі інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення пункт 4 розділу І (Порядку №260).

За приписами пунктів 3, 8 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є, зокрема, штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина), накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення. Щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення виплачується в поточному місяці за минулий. Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Питанню преміювання військовослужбовців присвячений розділ ХVI Порядку №260. Так, зокрема, відповідно до пунктів 1, 2 розділу ХVI зазначеного Порядку командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

Пунктом 5 розділу ХVI Порядку №260 установлено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення; у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження у військовому званні на один ступінь, позбавлення військового звання - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром; у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, - за місяць, у якому така постанова надійшла до військової частини; у разі накладення на військовослужбовця в календарному місяці більше трьох дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення зауваження, - за місяць, у якому накладено дисциплінарні стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром.

Отже, кожна з наведених у пункті 5 розділу ХVI Порядку №260 обставин є самостійною підставою для позбавлення військовослужбовця премії на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.

Судом також враховано, що пунктом 1 Постанови №168 (в редакції станом на квітень 2023 року) встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 2-1 Постанови №168 установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Пунктом 17 розділу І Порядку №260 обумовлено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Виплата додаткової винагороди врегульована розділом XXXIV Порядку №260 (доповнено наказом Міністерства оборони від 25 січня 2023 року №44, застосовується з 01 лютого 2023 року), згідно з пунктом 2 якого на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.

Відповідно до пунктів 8, 9 розділу XXXIV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

За приписами пункту 14 розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зокрема, які: самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

До 01 лютого 2023 року (до набрання чинності наказом Міністерства оборони від 25 січня 2023 року №44) порядок і умови виплати додаткової винагороди визначалися окремим дорученням Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29, пунктом 9.4 якого встановлено аналогічні умови, що й пунктом 14 Порядку №260: до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Оскільки Кабінет Міністрів України делегував повноваження зі встановлення порядку і умов виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, керівниками відповідних міністерств, що також окремо закріплено у пункті 17 Порядку №260, то відповідне рішення Міністра оборони України (від 23 червня 2022 року №912/з/29) підлягає врахуванню при вирішенні питань про виплату додаткової винагороди.

Отже, самовільне залишення військової частини є підставою для невиплати військовослужбовцю додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за місяць, у якому здійснено порушення, згідно з наказом командирів (начальників) військових частин щодо виплати додаткової винагороди за минулий місяць, що видається до 5 числа поточного місяця.

Таким чином, позбавленню військовослужбовця премії та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, має передувати факт невиходу на службу без поважних причин, самовільного залишення військовослужбовцем військової частини або місця служби.

Самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Нез`явлення вчасно на службу полягає в тому, що військовослужбовець у законному порядку залишив розташування частини або місце служби та не повертається в зазначений час для подальшого несення військової частини (не повертається із звільнення з частини, відрядження, відпуски або з лікування без поважних причин до частини або на службу).

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити орган військової служби правопорядку.

Такий обов`язок виникає відповідно до приписів пункту 21 розділу ІІ Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року №604 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2018 року за №1451/32903), за змістом якого про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.

Зі змісту акту службового розслідування вбачається, що з рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 від 28.04.2023 №7828 стало відомо, що старший лейтенант ОСОБА_1 , який перебував у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , був відсутній на вечірньому шикуванні управління військової частини НОМЕР_1 28.04.2023.

Крім того, тимчасово виконуючий обов`язки старшого оперативного чергового, майор ОСОБА_5 , в своїх поясненнях зазначив, що 28 квітня 2023 року, за усним розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_2 , в телефонному режимі неодноразово здійснив виклик старшого лейтенанта ОСОБА_6 на службу о 14 год 13 хв та 19 год 01 хв, але військовослужбовець на законну вимогу командира на територію штабу військової частини НОМЕР_1 не прибув ні 28-го, ні 29-го, ні 30-го квітня 2023 року.

Відповідно до рапорту тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_4 від 01.05.2023 №7917, старший лейтенант ОСОБА_7 з`явився на службі 01 травня 2023 року.

Водночас, з матеріалів службового розслідування вбачається, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 28.04.2023 №119 ОСОБА_1 28.04.2023 було призупинено виплату грошового забезпечення та наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.05.2023 №123 ОСОБА_1 01.05.2023 було поновлено виплату грошового забезпечення.

Отже, з наведеного вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній у військовій частині з 28 квітня 2023 року по 01 травня 2023 року (прибув 01 травня 2023 року).

При цьому, у позовній заяві позивач зазначає, що напередодні, тобто 27 квітня 2023 року ним було написано рапорт до командування ВЧ НОМЕР_1 з приводу участі у судовому засіданні в режимі відеоконференсзв`язку з Луцьким міськрайонними судом Волинської області у справі №161/2828/23.

Відповідно до пункту 145 розділу V Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, військовослужбовці можуть бути направлені у відрядження самостійно або у складі військового підрозділу (команди) з метою: участі в засіданнях судів або прибуття за викликом органів досудового розслідування. Військовослужбовці направляються у відрядження за рішенням командирів (начальників) військових частин або старших командирів (начальників), про що видається наказ командира (начальника) військової частини по стройовій частині.

Пунктами 146, 147, 148 розділу V цього Положення установлено, що військовослужбовцям, які направляються у відрядження, видається посвідчення про відрядження встановленого зразка. Військовослужбовці після прибуття до пункту відрядження зобов`язані в установлений строк з`явитися до посадової особи, в розпорядження якої вони відряджені, повідомити командування своєї військової частини про прибуття, стати в установленому порядку на облік і виконувати поставлені завдання.

Під час прямування до місця відрядження та повернення з нього військовослужбовцям заборонено відхилятися від зазначеного у посвідченні про відрядження маршруту або здійснювати самовільні зупинки в проміжних пунктах. У разі затримки в дорозі з незалежних від військовослужбовця причин він повинен отримати відповідну позначку в посвідченні про відрядження або довідку про причини затримки у військового коменданта на транспорті або начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи керівника районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та Севастополя (далі - територіальний центр комплектування та соціальної підтримки), а в разі їх відсутності - в адміністрації шляхів сполучення або місцевій державній адміністрації чи органі місцевого самоврядування, а також повідомити про затримку командира (начальника) військової частини, в якій він проходить військову службу.

Військовослужбовець за наявності поважних причин, що перешкоджають йому своєчасно вибути з пункту відрядження до місця постійної служби (навчання), повинен повідомити про це командира (начальника) військової частини через начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а в разі їх відсутності - через посадових осіб місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування із зазначенням причин затримки. Поважними причинами затримки військовослужбовця у відрядженні понад строки, зазначені в посвідченні про відрядження, є захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), що позбавили його можливості своєчасно повернутися з відрядження, стихійне лихо, інші надзвичайні ситуації. Причини затримки повинні бути підтверджені відповідними документами.

Однак, як свідчать матеріали справи та, зокрема, матеріали службового розслідування, позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про необхідність участі у судовому засіданні 28 квітня 2023 року в справі №161/2828/23, не надавав командуванню частини жодної повістки про виклик до суду для участі в судовому засіданні, у діловодстві військової частини відсутні відомості про реєстрацію таких документів, на які посилається позивач.

Доказів відповідного звернення до командування військової частини НОМЕР_1 позивачем не надано і суду.

З огляду на зазначене, уповноваженими посадовими особами військової частини НОМЕР_1 не видавалось ОСОБА_1 під підпис посвідчення про відрядження встановленого зразка та наказ командира військової частини (по стройовій частині) про направлення останнього до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області для участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції 28 квітня 2023 року з Луцьким міськрайонними судом Волинської області у справі №161/2828/23.

Відтак, під час розгляду справи, твердження позивача у позовній заяві про те, що він звертався з письмовим рапортом до командування ВЧ НОМЕР_1 щодо відрядження його 28.04.2023 до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області для участі у судовому засіданні, матеріалами справи не підтверджено.

Крім того, як вбачається з матеріалів службового розслідування, тимчасово виконуючий обов`язки старшого оперативного чергового, майор ОСОБА_5 , в своїх поясненнях зазначив, що 28 квітня 2023 року, за усним розпорядженням тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_2 , в телефонному режимі неодноразово здійснив виклик старшого лейтенанта ОСОБА_6 на службу о 14 год 13 хв та 19 год 01 хв, але військовослужбовець на законну вимогу командира на територію штабу військової частини НОМЕР_1 не прибув.

Відповідно до пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Позивач не надав доказів про те, що інформував безпосереднього начальника (прямого начальника) про наявність поважних причин, які перешкоджають (унеможливлюють) його прибуття до військової частини.

Не надано такі докази і суду.

Поважними причинами нез`явлення вчасно на службу можуть бути хвороба, що перешкоджає пересуванню, непередбачені перешкоди у сполученні, стихійне лихо та інші надзвичайні обставини, що трапилися в сім`ї військовослужбовця, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, якщо причини затримки підтверджені відповідними документами. Питання щодо наявності поважних причин вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин справи.

У поясненнях, наявних в матеріалах службового розслідування, ОСОБА_1 зазначив, що вважав себе не винним, оскільки був присутнім на ранковому шикуванні 28.04.2023 та знаходився на зв`язку з командуванням і нібито має документи, що виправдовують його відсутність на службі з 28.04.2023 по 01.05.2023, але згоден надати їх судовому порядку і до матеріалів службового розслідування додати відмовився.

Однак, як вже встановлено судом, доказів звернення позивача до командування ВЧ НОМЕР_1 з рапортом про необхідність участі у судовому засіданні 28 квітня 2023 року в Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області в межах справи №161/2828/23 чи надання дозволу (наказу) начальника (командира) на залишення частини або місця служби, матеріали справи також не містять.

Отже, суд виходить із того, що ОСОБА_1 не підтвердив законність свого вибуття, залишення частини або місця служби відповідними доказами, зокрема, повістки про виклик до суду на 28.04.2023 позивач а ні відповідачу, а ні суду не надав.

Водночас, згідно інформації з офіційного веб-порталу Судова влада України' відповідачу стало відомо, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебувала справа №161/2828/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 квітня 2023 року у справі №161/2828/23 встановлено, що судове засідання призначено до розгляду на 10.00 год. 28.04.2023 року. Однак, цією ухвалою в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи «EasyCon» у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування відмовлено.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 не міг брати участі в судовому засіданні 28.04.2023 у справі №161/2828/23, про що стверджує в позові.

Крім того, з метою перевірки правдивості тверджень ОСОБА_1 командуванням військової частини НОМЕР_1 направлено запит на адресу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області та Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/2828/23, в якому просили повідомити чи брав участь у судових засіданнях ОСОБА_1 в Луцькому міськрайонному суді чи Мукачівському міськрайонному суді 28 квітня 2023 року та чи відвідував суд з метою участі в судових засіданнях.

У відповіді від 15.11.2023 №161/2828/23/80076/2023 суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Кихтюк Р. підтвердив інформацію з офіційного веб-порталу Судова влада України' у справі №161/2828/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, зокрема, що ухвалою суду від 26.04.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon.

Згідно протоколів судових засідань від 28.04.2023 та 04.05.2023 позивач ОСОБА_1 був відсутній в судовому засіданні.

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у відповіді від 07.11.2023 №26344/11.4-04/166/2023 зазначив, що громадянин ОСОБА_1 28.04.2023 в Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської області не перебував, однак його явку зафіксовано в суді 04.05.2023 під час розгляду справи стосовно нього про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо твердження позивача, що 29 квітня та 30 квітня 2023 року в неділю він перебував у місті Мукачево, оскільки в нього був законний вихідний, судом встановлено наступне.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022 через військову агресію російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилини 24 лютого строком на 30 діб, дію якого неодноразово продовжували. Указом Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні*, затвердженого Законом України №3275-ІХ від 27 07.2023р., строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до наказу командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 " військова частина НОМЕР_1 переведена на казармений режим з моменту введення воєнного стану.

Крім того, відповідно Додатку 2 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 року №2908 дек (з грифом для службового користування) Про організацію служби військ і бойового навчання в управлінні та військових частинах НОМЕР_1 на 2023 рік" в розпорядку роботи військової частини НОМЕР_1 на 2023 рік під час дії режиму воєнного стану чітко встановлено, що вихідні дні відсутні.

Зазначені положення доведені всьому особовому складу частини в порядку Статутів Збройних Сил України перед строєм.

Відтак, суд критично відноситься до тверджень позивача про те, що 29 квітня та 30 квітня 2023 року він мав законний вихідний, а відтак правомірно перебував за межами військової частини.

Отже, суд вважає, що у відповідача були наявні правові та фактичні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, шляхом накладення дисциплінарного стягнення сувора догана, невиплати позивачу премії за квітень 2023 року та грошового забезпечення за період з 28.04.2023 по 01.05.2023 та не врахування періоду з 28.04.2023 по 01.05.2023 до загального строку військової служби, строку вислуги у військовому званні.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 5 розділу ХVI Порядку №260, пункту 14 розділу XXXIV Порядку №260 (до 01 лютого 2023 року - окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29) не лише накладення дисциплінарного стягнення чи винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного правопорушення є підставою для позбавлення премії та додаткової винагороди, а такими підставами є і невихід на службу, самовільне залишення служби.

Відтак, посилання позивача на те, що не притягнення його відповідачем до адміністративної відповідальності є свідченням відсутності підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності та позбавлення премії, не відповідають положенням чинного законодавства, зокрема, Порядку №260.

Виходячи із законодавчих приписів та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що накладене на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність було вчинено відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України.

Таким чином, оскаржувані накази є правомірними з огляду на те, що вони прийняті у межах повноважень, у порядку та спосіб, що встановлені наведеними законодавчими приписами, а в діях позивача є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному випадку позивач не довів та не надав доказів порушення його прав відповідачем, у зв`язку з прийняттям оскаржуваних наказуів. Доводи позивача є надуманими та не узгоджуються з встановленими на підставі письмових доказів фактами. Водночас, відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність оскаржуваного наказу.

Крім того, у пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 Справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А) суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи 07792042).

Суддя Ю.Ю. Сорока