Справа № 520/1236/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 р. Справа № 520/1236/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., м. Харків, повний текст складено 08.05.23 року та додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 у справі № 520/1236/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області як відокремлений підрозділ ДПС України

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області як відокремлений підрозділ ДПС України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 10.02.2022;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 10.02.2022;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 002030 від 10.02.2022;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 10.02.2022.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі №520/1236/23 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 10.02.2022.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 10.02.2022.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 002030 від 10.02.2022.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 10.02.2022.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області як відокремлений підрозділ ДПС України на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1116,15 грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №520/1236/23 задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області, як відокремленого підрозділу ДПС України на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі №520/1236/23 скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке перебуває у власності позивача за 2018-2021 роки проведено контролюючим органом у відповідності до вимог податкового законодавства. При цьому, при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючим органом правомірно та обґрунтовано застосовано пільгу у розмірі 180 кв.м. В свою чергу вказує, що доводи позивача про необхідність застосування подвійної пільги, встановленої Рішенням 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями, є необґрунтованими.

Також, Головне управління ДПС у Харківській області не погоджується з витратами на правову допомогу, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та завищеними, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023, ухвалите нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника позивача у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга на рішення підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга на додаткове рішення не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, у ОСОБА_1 на праві приватної власності перебуває нерухомість, а саме:

- квартира АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок, загальною площею 735,4 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Посадовими особами Головного управління ДПС у Харківській області були складені та направлені в адресу позивача:

- податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 10.02.2022;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 10.02.2022;

- податкове повідомлення-рішення № 002030 від 10.02.2022;

- податкове повідомлення-рішення № 0-2030 від 10.02.2022.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з незаконності та необґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та наявності підстав для їх скасування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок та підстави нарахування зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Згідно з п.п.16.1.4 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України), платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 67 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 10 Податкового кодексу України встановлено перелік місцевих податків, який включає податок на майно.

За визначенням, наведеним уст.265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп.266.1.1 п.266.1 ст.261 ПК України).

Згідно з пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним плавним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом «в`підпункту266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Згідно пп. 266.7.2. п. 266.7. ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

З аналізу викладеного вбачається, що обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, здійснюється виходячи із загальної площі об`єкта житлової нерухомості зменшеної відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, та відповідної ставки податку, шляхом множення бази оподаткування на ставку податку.

При цьому колегія суддів зазначає, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розумінні Податкового кодексу України, є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених дим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п. 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

У відповідності до п. 10.3 ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення, податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Приписами пп. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

За змістом пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території; з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, то перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань. благодійних організацій, релігійних організацій України. статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку. та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Так, Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями та яке є чинним, відповідно до Податкового кодексу України, на підставі ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", керуючись ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори: п. 1.1. податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з п. п. 1 - 3 Додатку № 1 до вищезазначеного рішення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебувають у власності зазначених осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.

З огляду на викладене, позивач, як власник житлової нерухомості загальною площею 859,7кв.м., має право на пільгу зі ставки податку, як власника квартири для належної позивачу на праві власності об`єкта житлової нерухомості, в розмірі 0 відсотків на площу до 85 кв.м. та право на зменшення бази оподаткування, як власника житлового будинку, - на 120 кв.м.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про неможливість застосування нульової ставки для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м, що перебуває у власності позивача, через те, що вказану ставку всупереч вимогам ПК України встановлено рішенням 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями, оскільки вказане рішення є чинним, не скасовано у встановленому законом порядку, а тому підлягає застосуванню.

Також, колегія суддів зазначає, що податкова пільга, визначена пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України та податкова пільга, встановлена Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями, є різними за своєю природою, а тому підлягають застосуванню послідовно.

Пільга, визначена п. «б» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору для житлового будинку на 120 кв. м.

Оскільки загальна площа нерухомості позивача складає 859,7 кв.м., то база оподаткування, з урахуванням зменшення бази оподаткування, визначеної п. «б» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України, та зменшеної Рішенням 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 ставки оподаткування - 0 % для об`єктів житлової нерухомості, загальною площею до 85 кв.м, становить 594,7 кв.м.

Разом з тим, відповідач при розрахунку податку на належне позивачу нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не врахував пільгу, яка виникла у позивача на підставі Рішення 11-ї сесії Харківської міської ради 7-го скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями, та яка встановлює ставку податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/ квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв. м. що перебувають у власності фізичних осіб, у розмірі 0 відсотків.

Отже, оскільки загальна площа об`єктів нерухомості позивача з урахуванням пільг складає 654,7 кв.м., розрахунок суми податку відповідно до податкового повідомлення-рішення № 002030 від 10.02.2022 щодо житлового будинку загальною площею 735,4кв.м. складає:

- у 2018 році 0,855 х 654,7 х 18,62 (ставка податку) / 12 х 2 = 1737,15 грн.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266,7 ст. 266 ПК України щодо платника податку на нерухоме майно має збільшитися на 25000 грн, загальний розмір податку складає: 5903,82 грн. = 1737,15 + (25000 / 12 х 2);

- у 2019 році 0,855 х 654,7 х 20,62 (ставка податку) = 11542,43,15 грн.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266,7 ст. 266 ПК України щодо платника податку на нерухоме майно має збільшитися на 25000 грн, загальний розмір податку складає: 36542,43 грн. = 11542,43,15 + 25000;

- у 2020 році 0,855 х 654,7 х 23,62 (ставка податку) = 13221,73 грн.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266,7 ст. 266 ПК України щодо платника податку на нерухоме майно має збільшитися на 25000 грн, загальний розмір податку складає: 38221,73 грн. = 13221,73 + 25000.

Розрахунок суми податку відповідно до податкового повідомлення-рішення № 0-2030 від 10.02.2022 щодо житлового будинку загальною площею 735,4 кв.м. складає: 0,855 х 654,7 х 30 (ставка податку у 2021 році) = 16793,10 грн.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266,7 ст. 266 ПК України щодо платника податку на нерухоме майно має збільшитися на 25000 грн, загальний розмір податку складає: 41793,10 грн. = 16793,10 + 25000.

Розрахунок суми податку відповідно до податкового повідомлення-рішення №002030 від 10.02.2022 щодо квартири загальною площею 124,3 кв.м. складає:

- у 2018 році 0,145 х 654,7 х 37,23 (ставка податку) / 12 х 2 = 589,10 грн.;

- у 2019 році 0,145 х 654,7 х 41,73 (ставка податку) = 3961,50 грн.

- у 2020 році 0,145 х 654,7 х 47,23 (ставка податку) = 4483,61 грн.

Розрахунок суми податку відповідно до податкового повідомлення-рішення №0-2030 від 10.02.2022 щодо квартири загальною площею 124,3 кв.м. складає: 0,145 х 654,7 х 60 (ставка податку у 2021 році) = 5695,90 грн.

Відтак, враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу ДПС України від 10.02.2022 в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 , в таких сумах: податкове повідомлення-рішення №0-2030 на суму 1157,79 грн; податкове повідомлення-рішення №0-2030 на суму 317,64 грн; податкове повідомлення-рішення №0-2030 на суму 655,66 грн; податкове повідомлення-рішення №0-2030 на суму 200,58 грн.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, що відповідач при прийнятті податкового повідомлення-рішення № 002030 від 10.02.2022 та № 0-2030 від 10.02.2022 року, не врахував ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, у розмірі 0,05% від мінімальної заробітної плати, встановлену рішенням XIX сесії Дергачівської міської ради VII скликання «Про внесення змін до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Дергачівської міської ради, затвердженого рішенням № 3 XI сесії VII скликання від 30 червня 2016 року» від 31.01.2017 року № 44, з огляду на наступне

Згідно п. 6.1 Рішення № 3 XI сесії Дергачівської міської ради VІІ скликання від 30.06.2016р., із змінами та доповненнями внесеними рішенням XIX сесії Дергачівської міської ради VІІ скликання від 31 січня 2017 року № 44 (далі за текстом - Положення), ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 0,5 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Інші розміри ставок, у т.ч. 0,05% від мінімальної заробітної плати, передбачені додатком 1 до цього Положення, який застосовується до об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб (п. 6.2. Положення).

Як встановлено судовим розглядом, на території Дергачівської територіальної громади, за адресою: АДРЕСА_2 , у власності ОСОБА_1 перебуває саме житловий будинок, а тому при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, підлягає застосуванню ставка податку, встановлена п. 6.1 Положення у розмірі 0,5 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення № 002030 від 10.02.2022 та № 0-2030 від 10.02.2022 року, контролюючий орган не врахував ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб, у розмірі 0,05% від мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Головного управління ДПС у Харківській області як відокремлений підрозділ ДПС України, скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як свідчать матеріали справи, позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1116,15 грн. відповідно до квитанції №9068-7309-8007-6269 від 19.01.2023.

Оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги позов ОСОБА_1 фактично задоволено у встановлений судом спосіб, колегія суддів дійшла висновку, що на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 558,07 грн.

Щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 2000,00 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів встановлено, що представник позивача звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 02.06.2022 у справі №160/6899/20.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення "гонорару успіху" у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, наданого адвокатом Ковінько Н.М. в сумі 15000,00 грн позивачем надано до суду копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1123115 від 17.01.2023 року (т. 1 а.с. 131), договору про надання правничої допомоги від 17.01.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Ковінько Н.М. (т. 1 а.с. 137), додаткової угоди до вказаного договору №1 від 07.03.2023 (т. 1 а.с. 135), акту прийому-передачі №1 від 09.05.2023 (т. 1 а.с. 132), рахунку на оплату №1 від 09.05.2023 (т. 1 а.с. 136), платіжну інструкцію від 11.05.2023 (т. 1 а.с. 134), виписку з банківського рахунку (т. 1 а.с. 133)

Виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності розміру витрат на професійну правничу допомогу до предмета спору, розглядаючи їх через призму принципу співмірності, суд доходить наступних висновків.

Оцінені сторонами договору про правничу допомогу послуги на суму 15000,00 грн, є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору, з урахуванням змісту позовної заяви та обсягу доданих до позову документів.

Отже, надаючи оцінку співмірності суми витрат на професійну правничу допомогу зі складністю справи, змістом виконаних та наданих адвокатом послуг, а також обсягом наданих адвокатами послуг та виконаних робіт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу надану під час розгляду справи в суді першої інстанції, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 2000,00 грн., оскільки вказаний розмір є доведеним, обґрунтованим та співмірним.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 року у справі №520/1236/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 р. задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 р. залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2023 року у справі № 520/1236/23 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області як відокремлений підрозділ ДПС України про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомленя-рішення Головного управління ДПС у Харківській області як відокремленого підрозділу ДПС України від 10.02.2022 в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ОСОБА_1 , в таких сумах: податкове повідомленя-рішення №0-2030 на суму 1157,79 грн; податкове повідомленя-рішення №0-2030 на суму 317,64 грн; податкове повідомленя-рішення №0-2030 на суму 655,66 грн; податкове повідомленя-рішення №0-2030 на суму 200,58 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області як відокремлений підрозділ ДПС України (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 558 (п`ятсот п`тдесят вісім) грн. 07 коп.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 у справі № 520/1236/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Постанова складена в повному обсязі 29.01.24 р.