Справа № 564/842/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 564/842/23 пров. № А/857/22528/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Ільчишин Н. В.,

Кухтея Р. В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року (прийняте в смт Рокитне суддею Верзун О. П.; складене в повному обсязі 06 листопада 2023 року) в адміністративній справі № 564/842/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій щодо адміністративного затримання протиправними,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив:

- визнати протиправними дії поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Плясецького Д. П. (далі також - поліцейський, ОСОБА_2 ) щодо адміністративного затримання ОСОБА_1 09.02.2023 о 19 год. 35 хв. на 115 км автомобільної дороги Н-25 Рівне - Городище - Старокостянтинів поблизу м. Костопіль Рівненської області із застосуванням спеціальних засобів без примусового доставлення до відділу поліції.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 09.02.2023 він був затриманий працівниками УПП в Рівненській області, один з яких повідомив його про порушення ним Правил дорожнього руху, а також запідозрив, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, тому запропонував надати документи. Під час розмови він повідомив відомості про себе, однак документів не надав. Вважає, що вказані відомості були більш, ніж достатніми для встановлення його особи. Проте, ОСОБА_2 , не з`ясувавши, чи бажає він проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу чи в медичному закладі, без попередження та будь-яких поважних причин, застосував фізичну силу та повалив на землю, після чого за допомогою кайданок здійснив його адміністративне затримання. Вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій щодо застосування фізичної сили та спеціальних засобів, під час його адміністративного затримання без примусового доставлення особи до відділу поліції. Копії протоколу про адміністративне затримання йому не було вручено, із вказаним протоколом він зміг ознайомитися лише під час розгляду справи в суді. Під час адміністративного затримання працівник поліції не роз`яснив йому будь-яких прав, а також не проінформував центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадок затримання особи і не забезпечив йому права на правову допомогу, не повідомив близьких та родичів про його затримання, хоча він такі вимоги заявляв. Зазначене свідчить про протиправність дій працівників поліції та вчинення дій, що порушують його права та свободи. Крім того, поліцейський діяв з перевищенням своїх повноважень, поводився зухвало, безпричинно погрожував йому, під час затримання заподіяв тілесні ушкодження. Також у справі відсутні дані про те, що працівники поліції повідомили його про можливе застосування щодо нього фізичної сили та спеціального засобу - кайданки, з наданням йому достатнього часу для виконання вимог поліцейського.

Жодних підстав, визначених законом, для застосування фізичної сили щодо позивача з боку співробітників поліції не було, оскільки на момент застосування сили не було встановлено факту вчинення ним правопорушення чи продовження його вчинення та факту того, що його дії загрожували життю чи здоров`ю поліцейських чи інших громадян. Враховуючи викладене, під час його затримання бути порушені норми матеріального та процесуального права, а захід примусу у формі застосування спеціального засобу - кайданки, застосовано неправомірно, оскільки він не чинив опору, повідомив свої дані для встановлення особи, не перешкоджав оформленню адміністративних матеріалів.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив через свого представника ОСОБА_1 , який вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим і таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви. Проаналізувавши весь відеозапис подій, які пов`язані з його затриманням, зазначає, що поліцейським було порушено його право на правову допомогу, хоча він таку вимогу заявляв, як і не проінформовано центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, а також рідних і близьких про випадок затримання особи; також більше, ніж через годину після затримання поліцейський роз`яснює йому його права та обов`язки. Проте, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що позивач відмовився від надання правової допомоги, що суперечить дослідженими відеоматеріалами. З огляду на досліджені відеозаписи, відповідач не довів належними доказами правомірність своїх дій щодо застосування фізичної сили та спеціальних засобів (кайданки) до позивача, його адміністративного затримання без примусового доставлення до відділу поліції, однак судом першої інстанції вказані докази (відеозаписи) були досліджені неналежним чином без надання правової оцінки. А суд першої інстанції протиправно на свій розсуд дійшов висновку, що повідомлені позивачем анкетні дані не давали можливості працівникам поліції встановити його особу за допомогою Інформаційного порталу Національної поліції України та службових планшетів, які перебувають в їхньому користуванні. Суд першої інстанції без посилання на будь-які докази зробив висновок, що поліцейські встановили особу позивача виключно після його адміністративного затримання, проте на підставі яких даних чи документів це було зроблено, місцевим судом у рішенні суду не зазначено. Суд першої інстанції дійшов висновку про послідовність показань поліцейських, які здійснили затримання позивача, проте долучені до матеріалів справи вказане спростовують. Також поліцейський вів себе зухвало і некоректно щодо затриманої особи, продовжував погрожувати та шарпати його за одяг; при цьому позивачем були отримані тілесні ушкодження в області обличчя та кистей рук. Також не відповідає дійсності те, що позивач відмовився від підпису протоколу про затримання, а також те, що він не заявляв скарг та зауважень. Жодні правові підстави для затримання позивача були відсутні, позаяк останній повідомив поліцейським свої анкетні дані для встановлення особи, не чинив опору, не переховувався, не втікав з місця події від поліцейських, його поведінка не викликала необхідності в адміністративному затриманні, позивач не становив загрози поліцейських та іншим особам, не продовжував вчиняти правопорушення, усі адміністративні матеріали можна було скласти на місці події, що й було зроблено працівниками поліції без доставлення особи до органу поліції, що не потребувало застосування фізичної сили до позивача та його примусового затримання. Зазначене свідчить про протиправність дій працівників поліції та вчинення ними дій, що порушують права та свободи позивача. Жодних підстав, визначених законом для застосування фізичної сили щодо позивача з боку співробітників поліції не було, оскільки на момент застосування сили не було встановлено факту вчинення позивачем правопорушення чи продовження його вчинення та факту того, що дії позивача загрожували життю чи здоров`ю поліцейських чи інших громадян. Також неправомірно застосовано захід примусу у формі застосування спеціального засобу - кайданки, оскільки позивач не чинив опору, повідомив свої дані для встановлення особи, не перешкоджав для оформлення адміністративних матеріалів.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року було задоволено клопотання представника позивача адвоката Михайлова В. О. про участь в судовому засіданні 17 січня 2024 року о 11:00 год. в режимі відеоконференції в приміщенні Костопільського районного суду та доручено останньому забезпечення проведення вказаного судового засідання.

У зв`язку з повітряною тривогою розгляд справи у Восьмому апеляційному адміністративному суді було розпочато із запізненням.

Під час зв`язку з Костопільським районним судом було встановлено, що адвокат Михайлов В. О. покинув приміщення суду, нічого працівникам цього суду не повідомивши; також він не повідомив нічого й Восьмий апеляційний адміністративний суд; на зв`язок в телефонному режимі з судом апеляційної інстанції він не вийшов; жодних заяв та клопотань (зокрема, й про відкладення розгляду справи) до суду не подав.

При цьому колегія суддів апеляційного суду також враховує й те, що для розгляду вказаної категорії справ встановлені скорочені строки розгляду; явка представника позивача не визнана судом обов`язковою, а матеріали справи містять достатньо доказів, на підставі яких можна було б вирішити справу.

Клопотань про продовження терміну розгляду справи від сторін не надходило, а відтак суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів частини другої статті 309 КАС України, позбавлений процесуальної можливості продовжити строк розгляду цієї справи за власною ініціативою.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Додатково колегія суддів враховує, що з урахуванням приписів частини п`ятої статті 44 КАС України вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справи є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно зі статтею 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, 09 лютого 2023 року поліцейський взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Плясецький Д. П., дії якого оскаржуються, затримав ОСОБА_1 та застосував до нього спеціальний засіб - кайданки, про що було складено протокол про адміністративне затримання серії АЗ № 046821.

За змістом протоколу підставою адміністративного затримання ОСОБА_1 , що мало місце 09.02.2023 з 19 год. 35 хв. до 21год.10 хв. слугувала необхідність встановити особу та складання адміністративних матеріалів за частиною першою статті 130, частиною другою статті 122 КУпАП (а. с. 35).

Вважаючи зазначені дії поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Плясецького Д. П. неправомірними, ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що доводи, викладені у адміністративному позові є необґрунтованими, оскільки не відповідають обставинами справи та були спростовані стороною відповідача і дослідженими судом доказами.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції частково помилковими, виходячи з таких підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до вимог статті 4 цього Кодексу правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У силу вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Оскільки законодавством не визначено іншого порядку судового захисту прав та законних інтересів особи у цих публічних правовідносинах, то за загальним принципом, визначеним у статтях 4 та 17 КАС України, такі справи належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій (оперативно-службової діяльності), крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Одночасно, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції та який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом (Рішення Конституційного Суду від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 815/3591/17.

Враховуючи викладене, спори про визнання протиправними дій посадових осіб патрульної поліції щодо адміністративного затримання особи підлягають розгляду відповідно до правил КАС України судами адміністративної юрисдикції як такі, що є публічно-правовими за своєю правовою природою.

Вказане відповідає правовому висновку Верховного Суду, висловленому, зокрема, в постановах від 11 грудня 2019 року в справі № 545/2432/16-а, від 28 червня 2022 року в справі № 679/1344/16-а.

За змістом статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до статі 42 зазначеного Закону поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу, як фізичний вплив (сила).

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

За приписами частин першої - третьої статті 43 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 45 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом.

Загальні правила застосування спеціальних засобів:

1) кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються: а) до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення та чинить опір поліцейському або намагається втекти; б) під час затримання особи; в) під час конвоювання (доставляння) затриманого або заарештованого; г) якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим; ґ) проведення процесуальних дій з особами у випадках, коли вони можуть створити реальну небезпеку оточуючим або собі.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення та якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Відповідно до пункту 2.4 а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, б) реєстраційний документ на транспортний засіб, ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 259 КУпАП з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, порушника може бути доставлено, в тому числі, в поліцію.

При вчиненні порушень правил користування засобами транспорту, правил щодо охорони порядку і безпеки руху, правил спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, правил пожежної безпеки, санітарних норм на транспорті порушника може бути доставлено уповноваженою на те особою в поліцію, якщо у нього немає документів, що посвідчують особу, і немає свідків, які б могли повідомити необхідні дані про нього.

Доставлення порушника має бути проведено в можливо короткий строк.

За приписами статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до статті 261 КУпАП про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

Згідно зі статтею 262 КУпАП адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може провадитися лише органами (посадовими особами), уповноваженими на те законами України.

Адміністративне затримання провадиться органами внутрішніх справ (Національною поліцією), зокрема, при порушенні правил дорожнього руху.

Відповідно до частини першої статті 263 КУпАП адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу (стаття 268 КУпАП).

Порядок оформлення матеріалів про адміністративне затримання визначений главою 3 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376; зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 р. за № 1496/27941 (далі - Інструкція № 1376), відповідно до пункту 1 якого з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо його складення є обов`язковим, порушника може бути доставлено до органу поліції.

У випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, установлення особи, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов у справах про адміністративні правопорушення допускається адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів (пункт 3).

Адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративні правопорушення, визначені пунктом 1 частини другої статті 262 КУпАП, проводиться уповноваженими посадовими особами органів поліції (пункт 4).

Протокол про адміністративне затримання (додаток 5) особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, складається згідно зі статтею 261 КУпАП на спеціальному бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка протоколу про адміністративне затримання (додаток 6) (пункт 5).

При складанні протоколу про адміністративне затримання в ньому зазначаються, зокрема:

у графі «час і мотиви затримання: припинення адміністративного правопорушення, складання протоколу про адміністративне правопорушення, для розгляду справи тощо» - припинення адміністративного правопорушення; інші заходи впливу; складання протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості складання його на місці вчинення правопорушення, якщо складання протоколу є обов`язковим; забезпечення своєчасного і правомірного розгляду справи (пункт 6).

Під час складання протоколу про адміністративне затримання посадова особа, що його здійснює, роз`яснює особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, її права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП.

Відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та пунктів 2, 10 Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1363, під час складання протоколу про адміністративне затримання особі, яка вчинила адміністративне правопорушення, роз`яснюється її право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги (пункт 7).

Протокол про адміністративне затримання підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмови затриманого підписати протокол про адміністративне затримання у ньому робиться про це відповідний запис (пункт 8).

Відповідно до частини другої статті 261 КУпАП про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляється її родичам, а на її прохання - також власнику відповідного підприємства, установи, організації або уповноваженому ним органу.

Про це в протоколі про адміністративне затримання робиться відповідний запис, зазначаються число, місяць, рік та час, кого повідомлено і в який спосіб.

За неможливості поінформувати родичів та в разі відмови затриманої особи надати інформацію для їх повідомлення про це робиться відповідний запис затриманою особою та посадовою особою, яка склала протокол про адміністративне затримання, із зазначенням поважних причин (пункт 9).

Як видно із долучених до справи відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, 09 лютого 2023 року близько 19 години на автомобільній дорозі Н-25 Рівне-Городище - Старокостянтинів поблизу м. Костопіль Рівненської області, транспортний засіб «Opel Astra» НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 - позивач у справі, було зупинено екіпажем патрульної поліції у складі двох осіб - поліцейських взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 та капрала поліції ОСОБА_3 , у зв`язку з відпрацюванням за зверненням військових про порушення останнім Правил дорожнього руху. Надалі до місця зупинки під`їхали двоє військових, які вказали на позивача як такого, що створював небезпеку для дорожнього руху, а саме - останній «їх підрізав та трохи не скинув у кювет».

Після цього поліцейський взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Плясецький Д. П. попросив позивача пред`явити документи, які повинен мати водій, та назвати своє прізвище, ім`я, по батькові, на що той відповів про відсутність жодних документів та назвав своє прізвище, ім`я та по батькові. Під час розмови у поліцейського виникли підозри щодо вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв, на що останній відповів, що вживав такі напої.

Надалі ОСОБА_1 почав кудись іти, на що поліцейський затримав його рукою, попросив заспокоїтися, щоб його не тягали і попередив, що у випадку повторення подібного позивач буде затриманий.

Проте, через деякий час, у ході встановлення особи та після того, як позивачу було запропоновано пройти огляд на місці на стан алкогольного сп`яніння на приладі «Драгер», ОСОБА_1 знову хотів кудись відлучитися, на що поліцейський близько 19 год. 35 хв. повідомив позивача, що той є затриманим. Позаяк ОСОБА_1 опирався своєму затриманню, ОСОБА_2 повалив позивача на землю та надягнув йому на руки кайданки. У ході цього були запрошені два свідки, яким поліцейський роз`яснив обставини справи та попросив їх затримати ОСОБА_1 . На прохання ОСОБА_1 зняти кайданки з рук, поліцейський повідомив його, що той тікав, на що той відповів, що тікав від людей зі зброєю.

Після цього ОСОБА_2 посадив ОСОБА_1 у службовий автомобіль і сказав, що вони їдуть на вул. Пушкіна (у відділ поліції) для складання протоколу. ОСОБА_1 попросив дозволу подзвонити адвокату, на що поліцейський відповів, що той приїде на ОСОБА_4 . ОСОБА_1 намагався вилізти із автомобіля та втекти, проте знову був затриманий поліцейським і силою посаджений до автомобіля.

Після цього ОСОБА_2 з кимось розмовляв по телефону, а далі службовий автомобіль із патрульним екіпажем та позивачем кудись їде і відеозапис обривається.

Надалі відеозапис продовжується близько 20 год. 33 хв., із якого видно, що позивач та інший поліцейський сидять на задньому сидінні автомобіля, а члени патрульного екіпажу сидять на передніх сидіннях: при цьому останні складають якісь протоколи.

ОСОБА_1 спитав де адвокат та попросив дозволу поліцейських поговорити з дружиною по телефону, проте відповіді на його прохання не надійшло.

Близько 20 год. 41 хв. поліцейський ознайомив ОСОБА_1 з його правами, пояснив причину затримання та складення у зв`язку з цим протоколу; також жінка-поліцейська ОСОБА_3 роз`яснює позивачу про те, що стосовно нього складено протокол за статтею 130 КУпАП та роз`яснює його права.

Орієнтовно о 21 год. 05 хв. позивач ставить підпис під протоколом, з нього знімають кайданки і він виходить із службового автомобіля.

Аналізуючи зазначені норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що існували підстави для затримання позивача з метою складення протоколу (протоколів) про адміністративні правопорушення, позаяк близько 19 години 35 хвилин у ході встановлення особи позивача та після того, як йому було запропоновано пройти огляд на місці на стан алкогольного сп`яніння на приладі «Драгер», він намагався покинути місце вчинення правопорушення, що видно із відеозапису, де також позивач підтверджує, що намагався втекти від поліцейських (людей зі зброєю), а також показань допитаних в судовому засіданні як свідків працівників поліції.

Із відеозапису також видно, що перед цим ОСОБА_1 намагався кудись іти, на що поліцейський затримав його рукою, попросив заспокоїтися, щоб його не тягали і попередив, що у випадку повторення подібного позивач буде затриманий, проте останній ніяким чином на це не зреагував.

Позаяк ОСОБА_1 опирався своєму затриманню, ОСОБА_2 повалив позивача на землю та надягнув йому на руки кайданки.

Враховуючи те, що позивач, будучи попередженим про можливість застосування до нього адміністративного затримання, намагався покинути місце вчинення правопорушення, колегія суддів загалом погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для затримання позивача, а також застосування стосовно нього спеціального засобу - кайданок, позаяк позивач опирався затриманню. При цьому колегія суддів враховує також стан позивача, який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, метушився, робив різкі руки, намагався уникнути спілкування, ображав поліцейських; а також конкретну ситуацію, в якій відбувалися ці події - темна пора доби, безлюдне місце посеред дороги, а також те, що одним із членів патрульного екіпажу була жінка, яка не могла фізично протидіяти порушнику.

Вказані обставити також підтвердили допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Водночас, колегія суддів зауважує, що зразу ж після затримання працівник поліції не пояснив позивачу причину затримання, не роз`яснив останньому його права, передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП; також не було забезпечено права на правову допомогу, хоча позивач просив про це (просив дозволу подзвонити адвокату), як і не було роз`яснено право на безоплатну правову допомогу та повідомлено Регіональний центр з надання безоплатної правової вторинної правової допомоги; не було повідомлено близьких та родичів позивача про його затримання, хоча позивач такі вимоги заявляв.

Далі працівники поліції помістили ОСОБА_5 в службовий автомобіль та викликали підсилення у вигляді ще одного екіпажу поліції.

Після цього було складено протокол про адміністративне затримання та протокол за статтею 130 КУпАП.

Проте, копії протоколу про адміністративне затримання позивача не було вручено, хоча від отримання копії протоколу позивач не відмовлявся.

Як пояснили допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач не доставлявся до відділення поліції у зв`язку з тим, що на підкріплення прибув ще один екіпаж патрульної поліції і потреба у цьому відпала; в службовому автомобілі було складено адмінматеріали, а коли водій заспокоївся, також було знято кайданки, після чого його відпустили. Тому доставляти до відділення поліції було вже недоцільним.

Те, що затриманого ОСОБА_1 не було доставлено до відділення поліції не свідчить про грубе порушення його прав та не суперечить вимогам, передбаченим частиною сьомою статті 42 Закону України «Про національну поліцію», оскільки в цьому не було потреби: було встановлено особу порушника, складено відповідні протоколи, тому з позивача було знято спецзасоби, викликано автомобіль родича ОСОБА_6 , який надалі доставив позивача додому.

Що стосується покликань апелянта на отримані ним тілесні ушкодження, колегія суддів зауважує, що у справі відсутні матеріали медичного освідування щодо таких ушкоджень, а відтак, колегія суддів позбавлена можливості давати оцінку дій працівників поліції з цього питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_1 необхідно частково задовольнити і визнати протиправними дії поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Плясецького Дмитра Петровича під час адміністративного затримання ОСОБА_1 09.02.2023 о 19 годині 35 хвилин на 115 км автомобільної дороги Н-25 Рівне - Городище - Старокостянтинів поблизу м. Костопіль Рівненської області із застосуванням спеціальних засобів в частині: несвоєчасного роз`яснення затриманому причини затримання, несвоєчасного роз`яснення затриманому його прав, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП; не забезпечення затриманому права на правову допомогу, не роз`яснення права на безоплатну правову допомогу; не повідомлення Регіонального центру з надання безоплатної правової вторинної правової допомоги про затримання особи; не повідомлення близьких та родичів позивача про його затримання; не вручення затриманому копії протоколу про адміністративне затримання.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч цим приписам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, заперечуючи проти позову, не спростував належними та допустимими доказами вказані вище допущені ним порушення процедури затримання ОСОБА_1 .

Також, позивач не надав до суду належних та допустимих доказів щодо решти обставин, крім тих, які зазначені вище, а тому в задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов частково помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Також відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно зі статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 536,80 грн, що підтверджено квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № 104 від 27.03.2023, а при поданні апеляційної скарги - 805,20 грн згідно з квитанцією АТ КБ «Приватбанк» № 150 від 13.11.2023, а загалом - 1342,00 грн.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) сплачений позивачем судовий збір в сумі 671 грн пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є частково суттєвими і складають підстави для висновку про часткові невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 02 листопада 2023 року в адміністративній справі № 564/842/23 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Плясецького Дмитра Петровича під час адміністративного затримання ОСОБА_1 09.02.2023 о 19 годині 35 хвилин на 115 км автомобільної дороги Н-25 Рівне-Городище-Старокостянтинів поблизу м. Костопіль Рівненської області із застосуванням спеціальних засобів в частині: несвоєчасного роз`яснення затриманому причини затримання; несвоєчасного роз`яснення затриманому його прав, передбачених статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП; не забезпечення затриманому права на правову допомогу; не роз`яснення права на безоплатну правову допомогу; не повідомлення Регіонального центру з надання безоплатної правової вторинної правової допомоги про затримання особи; не повідомлення близьких та родичів затриманого про його затримання; не вручення затриманому копії протоколу про адміністративне затримання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, адреса: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) сплачений позивачем судовий збір в сумі 671 (шістсот сімдесят одна) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Н. В. Ільчишин
Р. В. Кухтей
Постанова складена у повному обсязі 29 січня 2024 року.

Підпис