Справа № 520/36643/23
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 р. № 520/36643/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.11.2023, яким ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років згідно п. «а» ст. 12, ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати в повному обсязі, без обмежень граничного розміру виплати для розрахунку пенсій, незалежно від займаної посади за вислугою років ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з 10.11.2023 з розрахунку 90 відсотків від розміру грошового забезпечення згідно довідки Головного управління Національної поліції України в Харківській області № 995 від 09.11.2023, в якій зазначено складові грошового забезпечення: посадовий оклад - 3000,00 грн., оклад за спеціальним званням - 2400,00 грн., надбавка за стаж служби - 2700,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби - 4860,00 грн., щомісячна премія - 23601,97 грн., додаткова винагорода - 30000,00 грн., без обмеження розміру грошового забезпечення для розрахунку пенсії, незалежно від займаної посади, як особі, що перебуває на службі в органах внутрішніх справ 20 років та більше, та має право на пенсію за вислугою років, відповідно до п. «а» ст. 12, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 зі змінами, внесеними Законами України №3946-12 від 04.02.1994, № 103/96-ВР від 25.03.1996 та до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 зі змінами, внесеними Законами України №3946-12 від 04.02.1994, № 103/96-ВР від 25.03.1996, № 51-ІV (51-15) від 04.07.2002 до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що відмова відповідача у призначенні пенсії є протиправною та такою, що порушує її право на належний соціальний захист та справедливий і гарантований державою рівень пенсійного забезпечення.

Ухвалою суду від 25.12.2023 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача 17.01.2024 до канцелярії суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення та виплати в повному обсязі, без обмежень граничного розміру пенсії за вислугу років у відповідності до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу».

Позивач просила призначити їй пенсію з розрахунку 90 відсотків від розміру грошового забезпечення без обмежень розміру грошового забезпечення для розрахунку пенсії, як особі, що перебуває на службі в органах внутрішніх справ 20 років та більше та має право на пенсію за вислугу років, відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу» №2262-ХІІ від 01.01.1992, зі змінами, внесеними згідно із Законами №3946-12 від 04.02.1994, № 103/96-ВР від 25.03.1996, а також частини 2 статті 13 зазначеного Закону зі змінами, внесеними згідно із Законом № 3946-12 від 04.02.1994, в редакції Закону №103/96-ВР від 25.03.1996, які діяли на момент її вступу на службу до органів внутрішніх справ, - 05.08.1996, а після виходу на пенсію, як особі, яка на день звільнення зі служби має вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12 із змінами, внесеними згідно із Законом № 51-IV (51-15) від 04.07.2002) у розмірі 90 відсотків від розміру грошового забезпечення.

До заяви про призначення пенсії позивач додала копії: паспорта, ідентифікаційного коду, витягу з реєстру територіальної громади, свідоцтва про одруження, трудової книжки, диплом про вищу освіту; оригінали довідок про місце роботи та про складові грошового забезпечення, виданих за місцем служби.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.11.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон України №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених вказаним Законом.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України №1058-IV) передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Стаття 8 Закону України №1058-IV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.24 Закону України № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи, такі як: посвідчення учасника бойових дій, довідка про період (періоди) участі у бойових діях або в антитерористичній операції в районах її проведення, а для осіб, яким встановлено статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», також документи, на підставі яких встановлено статус учасника бойових дій, визначені Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №413 (при призначенні пенсії учасникам бойових дій згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону).

Позивач проходить службу в органах внутрішніх справ з 05.08.1996 по теперішній час.

Згідно з положеннями ст. 12 Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 передбачено, що право на пенсійне забезпечення мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу, у т.ч. поліцейські, відпрацювавши в цих органах понад 20 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Конституції України, норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом ст. 21 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 46 Конституції України, до конституційних прав віднесено право на соціальний захист та пенсійне забезпечення громадян України.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ч.1 ст. 58 Конституції України).

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. (ст. 64 Конституції України).

Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8- рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційним Судом України вказано, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічну правову позицію зі спільного питання висловлено Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 у справі № 21-445а13.

Відповідно до положень ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного суду України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладених у постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, відповідач при розгляді питання про призначення пенсії за вислугу років мав застосувати положення ст. 12 Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011, оскільки внесеними змінами вказаним Законом на який посилається відповідач, всупереч вимогам ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі «Міллер проти Австрії» від 16 грудня 1974 року, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позицію Суду було підтверджено рішенням «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п. 23 рішення «Кічко проти України» від 08.11.2005, а саме якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

На момент звернення із заявою про призначення пенсії стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, на підставі ст. 12 Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», № 2262-ХІІ від 09.04.1992 складає 27 років 1 місяць.

За правилами статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 року в справі «Суханов та Ільченко проти України», суд наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (пункт 52).

Для ефективного способу захисту порушеного права позивача слід дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати в повному обсязі, без обмежень граничного розміру виплати для розрахунку пенсій, незалежно від займаної посади за вислугою років ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з 10.11.2023 з розрахунку 90 відсотків від розміру грошового забезпечення згідно довідки Головного управління Національної поліції України в Харківській області № 995 від 09.11.2023, в якій зазначено складові грошового забезпечення: посадовий оклад - 3000,00 грн., оклад за спеціальним званням - 2400,00 грн., надбавка за стаж служби - 2700,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби - 4860,00 грн., щомісячна премія - 23601,97 грн., додаткова винагорода - 30000,00 грн., без обмеження розміру грошового забезпечення для розрахунку пенсії, незалежно від займаної посади, як особі, що перебуває на службі в органах внутрішніх справ 20 років та більше, та має право на пенсію за вислугою років, відповідно до п. «а» ст.ст. 12, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року зі змінами, внесеними Законами України №3946-12 від 04.02.1994 року, № 103/96-ВР від 25.03.1996 року та відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року зі змінами, внесеними Законами України №3946-12 від 04.02.1994 року, № 103/96-ВР від 25.03.1996 року, № 51-IV (51-15) від 04.07.2002 до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011.

Завданням адміністративного судочинства, згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтерес юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Відповідно до позиції ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-А, пункт 29).

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 року у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини» «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 року у справі № 21- 399во10, від 07.12.2012 року у справі № 21-977во10, від 03.12.2010 року у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

Враховуючи вищевикладене, позивач має право на призначення пенсії за вислугу років згідно з положеннями ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 (в редакції до внесення змін Законом № 3668-VI від 08.07.2011), відтак рішення від 14.11.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугою років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.11.2023, яким ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років згідно п. «а» ст. 12, ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати в повному обсязі, без обмежень граничного розміру виплати для розрахунку пенсій, незалежно від займаної посади за вислугою років ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з 10.11.2023 з розрахунку 90 відсотків від розміру грошового забезпечення згідно довідки Головного управління Національної поліції України в Харківській області № 995 від 09.11.2023, в якій зазначено складові грошового забезпечення: посадовий оклад - 3000,00 грн., оклад за спеціальним званням - 2400,00 грн., надбавка за стаж служби - 2700,00 грн., надбавка за специфічні умови проходження служби - 4860,00 грн., щомісячна премія - 23601,97 грн., додаткова винагорода - 30000,00 грн., без обмеження розміру грошового забезпечення для розрахунку пенсії, незалежно від займаної посади, як особі, що перебуває на службі в органах внутрішніх справ 20 років та більше, та має право на пенсію за вислугою років, відповідно до п. «а» ст. 12, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 зі змінами, внесеними Законами України №3946-12 від 04.02.1994, № 103/96-ВР від 25.03.1996 та до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 зі змінами, внесеними Законами України №3946-12 від 04.02.1994, № 103/96-ВР від 25.03.1996, № 51-ІV (51-15) від 04.07.2002 до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов