Справа № 260/11065/23
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2024 рокум. Ужгород№ 260/11065/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області, яким просить суд: 1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.06.2023 р. №58 що призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності. 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності, зарахувавши до страхового стажу період служби в армії з 17.11.1979 р. по 24.11.1981 p., навчання з 01.09.1982 р. по 15.06.1986 р. та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 22.06.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є інвалідом ІІІ групи та досяг пенсійного віку. Вважає, що відповідач безпідставно відмовив такому у призначенні пенсії по інвалідності та зарахуванні до страхового стажу, зокрема, періоду проходження строкової військової служби з 17.11.1979 року по 24.11.1981 рік, без обґрунтування причин не зарахування такого, а також періоду навчання в Московській духовній семінарії з 01.09.1982 р. по 15.06.1986 р. на підставі відсутності в дипломі № НОМЕР_2 від 15.06.1986 р. присвоєння кваліфікації, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначає, що проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки враховуючи дані реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж ОСОБА_2 склав 11 років 07 місяців 10 днів, що є недостатньо для призначення їй пенсії. До підрахунку загального страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1982 по 10.06.1986 в московській духовній семінарії згідно диплому №2416 від 15.06.1986, оскільки в ньому відсутня Інформація щодо присвоєння кваліфікації.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №302501, 14 червня 2023 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності без терміну переогляду.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на дату встановлення третьої групи інвалідності позивачу виповнилося 62 роки.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що 22 червня 2023 року позивач, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Так, рішенням №58 від 29.06.2023 року Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», зазначивши наступне: «До підрахунку загального трудового стажу не врахований диплом №2416 від 15.06.1986 року, оскільки відсутня інформація щодо присвоєння кваліфікації. Відповідно до ст.56 (пункт «а»), ст. 3 (пункту «г») Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується будь-яка робота, в тому числі у релігійних установах, на якій працівник підтягав державному страхуванню та за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України. Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» ст.28 установлено обов`язкове соціальне страхування громадян, які працюють у релігійних організаціях, включаючи священнослужителів і церковнослужителів. У зв`язку з цим релігійні організації, їх підприємства та заклади, сплачують страхові внески до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування України, а також збір на обов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України в порядку і розмірах, установлених законодавством.

Так, за змістом рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності страховий страж позивача становить 11 років 07 місяців 10 днів при необхідному - 15 років, що недостатньо для призначення йому пенсії.

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача №58 від 29.06.2023 року про відмову у призначенні йому пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі по тексту - Закон України №1058-ІV) цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно із статтею 32 частиною 1 Закон України №1058-ІV (в редакції змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VІІІ від 03.10.2017 року), право на призначення пенсій по інвалідності мають особи з інвалідністю другої та третьої груп від 60 років, тобто після досягнення пенсійного віку при наявності страхового стажу - 15 років.

Положеннями статті 24 частин 1, 2 та 4 Закону України №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01 січня 2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі по тексту - Закон України №1788-ХІІ).

Статтею 62 частиною 1 Закону України №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане кореспондується з положеннями постанови Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - Постанова №310).

Згідно із пунктом 5 Постанови №310 в трудову книжку колгоспника вносяться, в тому числі, відомості про трудову участь, а саме, прийнятий в колгоспі річний мінімум-трудової участі в суспільному господарстві, та стан його виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком №637.

У трудовій книжці виданій позивачу 05 лютого 2008 року серії НОМЕР_3 містяться, зокрема, такі періоди роботи:

- запис №1 з 17.11.1979 року по 26.11.1981 рік - служба в рядах Радянської армії (на підставі військового квитку №НК4262948 від 17.11.1979 року);

- запис №2 з 01.09.1982 року по 15.06.1986 рік навчання в Московській Духовній Семінарії (відповідно до диплому №24/6 від 15.06.1986 року).

У своєму рішенні про відмову у призначенні пенсії №58 від 29.06.2023 року ГУ ПФУ в Полтавській області посилається на те, що відповідачем до підрахунку загального трудового стажу не врахований диплом №2416 від 15.06.1986 року, оскільки відсутня інформація щодо присвоєння кваліфікації.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1, 2 зазначеного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. «д» ч. 3 ст. 56 закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій, при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

До матеріалів адміністративного позову позивачем додано копію диплому №2416 від 15.06.1986 року, відповідно до якого ОСОБА_1 15 червня 1986 року закінчив Московську духовну Семінарію.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 1 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі ст. 56-63 Закону №1788-ХІІ.

За період до 1 січня 2004 року до стажу роботи зараховується час навчання на денній формі у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. До стажу роботи, який дає право на пенсійне забезпечення, зараховується також навчання в семінарії, Духовній академії при наявності документів про період навчання в зазначених навчальних закладах за денною формою.

Час навчання підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, виданими на підставі архівних даних, які містять відомості про періоди навчання.

Відповідно до ст. 7 Закону №987-ХІІ релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій.

Статтею 11 Закону №987-ХІІ визначено, що релігійні управління і центри відповідно до своїх зареєстрованих статутів (положень) мають право створювати духовні навчальні заклади для підготовки священнослужителів і служителів інших необхідних їм релігійних спеціальностей. Духовні навчальні заклади діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Громадяни, які навчаються у вищих і середніх духовних навчальних закладах, користуються правами і пільгами щодо відстрочення проходження військової служби, оподаткування, включення часу навчання до трудового стажу в порядку і на умовах, встановлених для студентів та учнів державних навчальних закладів.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач з 01.09.1982 року по 15.06.1986 рік навчався у Московській духовній семінарії, про що свідчить диплом Московського патріархата, виданого священику ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що Московська православна духовна академія і семінарія це вищий навчальний заклад Російської православної церкви Московської Патріархії, який займається підготовкою священнослужителів, викладачів, богословів і службовців для Православної церкви.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена і Верховним Судом у постанові від 21лютого 2018 року по справі №687/975/17, від 09 серпня 2019 року по справі №654/890/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

У даному випадку слід застосувати правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 06.04.2022 у справі №607/7638/17, який полягає у наступному.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком чи у даному випадку, по інвалідності.

З наведеного слідує, що позивачем належним чином підтверджено період навчання в навчальному закладі - Московській духовній семінарії, в свою чергу, відповідач протиправно відмовив у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача.

Відтак, суд приходить до висновку, що наявні підстави для зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1982 по 15.06.1986 роки в Московській духовній семінарії, а тому відповідач протиправно відмовив у зарахуванні цього періоду до страхового стажу позивача.

Як вбачається із змісту позовних вимог, позивач серед іншого, просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду служби в армії з 17.11.1979 по 24.11.1981 роки, однак як встановлено судом, та підтверджено наявною в матеріалах справи формою РС - стажу для розрахунку ОСОБА_1 - при винесенні рішення від 29.06.2023 року №58 ГУ ПФУ в Полтавській області зараховано страховий стаж у розмірі 11 років 07 місяців 10 днів, у тому числі період строкової військової служби з 17.11.1979 року по 24.11.1981 роки (2 роки 0 місяців 8 днів). З огляду на, що суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги.

Підсумовуючи вищевикладене суд констатує, що відповідачем не надано належних доказів в обґрунтування того, що відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання такого у Московській Духовній Семінарії суб`єкт владних повноважень діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно та з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Суд дійшов висновку, що рішення Головного управління ПФУ в Полтавській області від 29 червня 2023 року №8, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення/перерахунок пенсії або рішення про відмову у проведенні такого призначення, суд вирішив обрати інший спосіб захисту позивача та дійшов до висновку, що в даному випадку, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести зарахування періоду навчання позивача ОСОБА_3 з 01.09.1982 по 15.06.1986 роки згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_3 від 05.02.2008 року до страхового стажу та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2023 року про призначення пенсії по інвалідності.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності задоволенню не підлягає, так як призначення пенсіє є дискреційними повноваженнями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з вищевикладеним, з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 715,73 грн.

Керуючись ст.ст. 72,77, 90, 94, 139, 241 - 246, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.06.2023 року №58 про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання у ОСОБА_3 з 01.09.1982 по 15.06.1986 роки згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 05.02.2008 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.06.2023 року про призначення пенсії по інвалідності з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 715,73 (сімсот п`ятнадцять гривень сімдесят три копійки) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич