Справа № 160/18319/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2024 року м. Дніпросправа № 160/18319/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/18319/23 (головуючий суддя першої інстанції Врона О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 року у справі №160/18319/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 14.07.2023 року №18 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області зарахувати позивачу до пільгового стажу за Списком №2 період роботи за професією електрослюсар черговий та з ремонту устаткування з 01.07.1991 року по 07.07.2023 року та до страхового стажу період роботи з 01.04.2023 року по 07.07.2023 року, повторно розглянути заяву позивача від 07.07.2023 року про призначення пенсії на пільгових умовах згідно ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Цим же рішенням стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ПФУ в Луганській області на користь позивача судовий збір у сумі 1073, 60 грн..

26.10.2023 року представник позивача подав заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. (а.с. 75-76).

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі у розмірі 5500 грн. (а.с. 96-98).

Не погодившись з додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила таке.

Разом із заявою про стягнення витрат на правову допомогу позивачем подано: Договір про надання правничої допомоги від 17.07.2023 року № б/н, копія ордеру про надання правничої (правової) допомоги, квитанція від 17.07.2023 року №б/н про сплату 5000 грн., квитанція від 11.08.2023 року №б/н та без печатки про сплату 5000 грн. (а.с. 22-24; 64).

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, послався на постанову Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №727/4597/19 та зазначив, що профільний Закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату, відкриття власного рахунку не є обов`язковим адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат відносяться:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховним Судом в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/17 встановлено, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Згідно договору від 17.07.2023 року №б/н про надання правничої допомоги, договір укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Меркуловою Тетяною Петрівною.

Водночас, ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції представником позивача не надано документів, які підтверджують статус Меркулової Тетяни Петрівни як адвоката (копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та/або витяг з ЄРАУ), та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Відповідно до п. 4 вказаного договору сторони прийшли до згоди, що вартість роботи адвоката визначається за домовленістю сторін, в залежності від складності та об`єму виконаних робіт, вартість роботи адвоката фіксована. У разі збільшення об`єму робіт за договором, вартість роботи адвоката оплачується за фактично виконану роботу. Всі витрати, пов`язані з виконанням умов договору, несе особа, яка уклала з адвокатом договір про надання правової допомоги (транспортні витрати, виготовлення копій документів, необхідність для здійснення правової допомоги, поштові витрати).

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

Згідно частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

Разом з тим, ані адміністративний позов, ані заява про стягнення судових витрат, ані додатки до позову та заяви, не визначають обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

Крім того, надані до заяви «квитанції» про сплату гонорару, не можуть вважатись належним доказом, оскільки не містять будь-яких розрахункових, або банківських, або бухгалтерських реквізитів, а так звана квитанція на а.с.64, не містить ані підпису, ані печатки.

Відтак, за відсутності підтверджуючих документів, не можливо визначити суми відшкодування послуг адвоката, встановлення їх дійсності та необхідності, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З урахуванням викладених вище обставин в їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необґрунтованість заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим на підставі статті 317 КАС України додаткове рішення належить скасуванню.

Оскільки дана справа, в тому числі і по суті спору, розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/18319/23 задовольнити.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2023 року в адміністративній справі №160/18319/23 скасувати.

У задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №160/18319/23 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя Т.І. Ясенова