Справа № 160/25352/23
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" до Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" (далі також Профспілка) до Секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії відповідачів щодо відмови в складанні протоколу про вчинення адміністративного правопорушення у відношенні посадових осіб Національної поліції України, винних у не наданні інформації на запит Профспілки від 13.04.2023 року за вих. 498 за ст. 212-3 КУпАП за скаргою Профспілки від 29.05.2023 року за вих. 692;
- зобов`язання відповідачів скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення у відношенні посадових осіб Національної поліції України, винних у не наданні інформації на запит Профспілки від 13.04.2023 року за вих. 498 за ст. 212-3 КУпАП за скаргою Профспілки від 29.05.2023 року за вих. 692
Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями відповідачів, які не вжили заходів реагування, порушених у скарзі Профспілки від 29.05.2023 року за вих. 692 із приводу притягнення до відповідальності винних осіб Національної поліції України, внаслідок не надання інформації на запит Профспілки від 13.04.2023 року за вих. 498, що в свою чергу перешкоджає діяльності останній, позаяк за відсутності запитуваної інформації не вбачається можливим захистити порушенні інтереси її членів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Відповідач-1 скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Зазначає, що під час опрацювання заяви Профспілки діяв у спосіб, передбачений законодавством України та вжив необхідні заходи реагування, в рамках яких на адресу позивача скеровувалися відповідні відповіді із раніше порушених ним питань. Зауважив, що складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення знаходиться й площині його дискреційних повноважень.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що 29.05.2023 року за вих. 692 на адресу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини скерована скарги Профспілки щодо не надання Національною поліцією України інформації на запит Профспілки від 13.04.2023 року за вих. 498, із проханням скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення у відношенні посадових осіб Національної поліції України, передбаченого статтею 213-2 КУпАП та поновити право Профспілки на отримання запитуваної інформації запитом від 13.04.2023 року №498
Листом від 29.08.2023 року відповідачем-1 повідомлено про вжиття заходів реагування на запит Профспілки від 13.04.2023 року, а також роз`яснено, що питання щодо накладення на поліцейських стягнень вирішуються в порядку дисциплінарних провадження.
Вважаючи дії відповідачів щодо ухилення від складання протоколу відносно винних осіб й слугувала підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що статтею 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 № 776/97-ВР (далі - Закон № 776) регламентовано, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 17 Закону № 776 Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
При розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення (частина третя статті 17 вказаного Закону).
Статтею 188-40 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.
Таким чином, складення протоколу є механізмом, необхідність застосування якого визначають уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого, враховуючи обставини справи в кожному конкретному випадку окремо.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Так, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
Отже, застосування відповідних заходів реагування, зокрема у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення, є правом, а не обов`язком Уповноваженого, а визначення ним найбільш доцільного та ефективного заходу реагування в конкретній ситуації належить безпосередньо до його дискреційних повноважень, що реалізуються Уповноваженим на власний розсуд шляхом обрання з кількох юридично допустимих заходів саме того, яке він вважає найкращим за певних обставин.
При вирішенні питання щодо застосування будь-яких заходів, рішення Уповноваженого в будь-якому разі має відповідати меті парламентського контролю та прийматись в межах компетенції, визначеної статтею другою Закону № 776-ВР.
При визначенні суті та змісту парламентського контролю Уповноваженого за дотриманням права на звернення насамперед необхідно виходити зі змісту мети такого контролю, яка відповідно до статті 3 Закону № 776 має полягати в наступному: 1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; 2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону; 3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню; 4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі; 5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина; 6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод; 7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особу.
З аналізу положень вказаної норми можна дійти висновку, що діяльність Уповноваженого перш за все пов`язана із забезпеченням культури поваги до прав та свобод людини та сприянням захисту та поновленню таких прав в цілому, а не притягненням до відповідальності окремих осіб, як того вимагає Профспілка в надісланій скарзі.
Більш того, Уповноважений та його повноваження не можуть бути інструментом адміністративного тиску на інших учасників правовідносин, пов`язаних із застосуванням Закону № 776.
Статтею 13 Закону № 776 визначено, що Уповноважений має право, зокрема: направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів; перевіряти стан додержання встановлених прав і свобод людини і громадянина відповідними державними органами, в тому числі тими, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, здійснюють виконання судових рішень, вносити в установленому порядку пропозиції щодо поліпшення діяльності таких органів у цій сфері; здійснювати інші повноваження, визначені законом.
Відповідно до статті 14 цього ж Закону, Уповноважений здійснює парламентський контроль за дотриманням права на доступ до публічної інформації.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано повноваження Уповноваженого ВР України з прав людини здійснювати контроль за дотриманням прав людини на доступ до публічної інформації, для реалізації якого зазначеному суб`єкту влади надано право звертатися, зокрема, до органів державної влади із запитами про надання інформації, вживати дії для забезпечення усунення порушення відповідного права особи та притягати до адміністративної відповідальності за невиконання його законних вимог.
При цьому, вирішення питання щодо порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема складання відповідного протоколу, належить до дискреційних повноважень Уповноваженого ВРУ з прав людини.
Повноваження з розгляду справ про адміністративне правопорушення за статтею 2123 КУпАП, відповідно до положень статті 221 КУпАП, віднесено до компетенції суддів районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.
В той же час, відповідно до п. 81 ч.1 статті 255 КУпАП, уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 2123 КУпАП.
Механізм складання уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини протоколів про адміністративні правопорушення врегульовано Порядком оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (далі - Порядок) від 16.02.2015 № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 № 3/02-18).
Пунктом 3.1. Порядку визначено, що складений протокол та інші матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, формуються уповноваженою особою у справу про адміністративне правопорушення.
Оригінал справи про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом у триденний строк з моменту його складення, відповідно до пункту 3.2 Порядку, надсилається до районного, районного у місті (міського, міськрайонного) суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення.
З аналізу наведених вище положень слідує, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого та представники Уповноваженого обмежені, зокрема, правом на складання протоколів, тобто формуванням справ про адміністративні правопорушення з подальшим їх направленням до суду.
З урахуванням наведеного судом встановлено, що завданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини є захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України.
Законом №776 надані Уповноваженому різні механізми діяльності для досягнення відновлення прав і свобод людини і громадянина. Притягнення до адміністративної відповідальності є лише однією з форм сприяння відновленню порушених прав людини.
Із матеріалів прави слідує, що предметом скарги Профспілки впершу чергу було встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності.
Суд зазначає, що застосування конкретного методу впливу на порушника прав людини є правом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке має бути спрямовано на досягнення мети відновлення прав людини,
Відтак, у суду відсутні підстави для визнання протиправних дій відповідачів щодо не притягнення окремих осіб до відповідальності, оскільки такі повноваження є дискреційними повноваженнями відповідача та доцільність їх реалізації визначається у кожному окремому випадку у разі недосягнення мети відновлення права людини іншими проведеними заходами.
Слід також зазначити, що з інших питань, порушених у скарзі, відповідачем-1 вживалися відповідні заходи реагування шляхом відкриття провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина та це мало наслідком того, що на адресу Профспілки надіслані відповідні відповіді із порушених в запиті від 13.04.2023 року питань.
Наведене свідчить на користь висновку про те, що Уповноваженою особою вжито усіх необхідних засобів з метою перевірки додержання вимог законодавства України з окреслених позивачем у зверненні питань.
З огляду на викладене, протиправних дій з боку відповідачів по відношенню до Профспілки у межах спірних правовідносин судом не встановлено, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.
Розподіл судових витрат не здійснюється, адже позивач був звільнений від їх сплати.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позовних вимог Первинної професійної спілки "Правозахисники країни" відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна