Справа № 380/19073/23
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 рокусправа № 380/19073/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчини дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з вимогами:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення належних виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з вересня 2022 року по січень 2023 року;

- скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2022 №889-ОД та №2736-ОД від 29.12.2022;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у період з 01.09.2022 включно по 16.09.2022 додаткову винагороду у зв`язку забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) 53333 грн, з 17.09.2022 по 30.09.2022 14000 грн, за жовтень, листопад 60000 грн, премію за грудень 2022 року 24000 грн, премію за січень 2023 року 30000 грн в загальному у сумі 181333 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2022 №889-ОД позивача визнано таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 з 15.09.2022. Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №2736-ОД від 29.12.2022 позивача оголошено таким, що з`явився на службі та перебуває у строю з 06.11.2022. Позивач зазначає, що починаючи з 12.09.2022 по 06.11.2022 не залишав самовільно військову частину НОМЕР_1 , а був фактично у строю в пункті постійної дислокації та ніс військову службу. Звертає увагу, що ним, 12.09.2022 було подано рапорт командиру ОСОБА_2 , у якому пояснив про неможливість виконання бойових розпоряджень у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. Однак, 13.09.2022 його було вивезено з місця, де перебував особовий склад військової частини та залишено самого. Позивач дістався у м. Львів, 15.09.2022 ним було написано заяву в прокуратуру, та в подальшому знаходився у м. Яворові в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Вказує, що відповідачем не було вжито жодних заходів щодо притягнення позивача до адміністративної або кримінальної відповідальності за факт самовільного залишення частини. З огляду на зазначене, позивач вважає оскаржувані накази протиправними та просить їх скасувати.

Крім цього, позивач не погоджується з діями відповідача, які полягають у невиплаті грошового забезпечення за вересень, жовтень та листопад 2022 року та утриманні премії за грудень 2022 року, січень 2023 року. Позивач вважає, що має право на отримання додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022. Зазначає, що відповідно до довідки №917 від 09.02.2023 позивач у період з 25.08.2022 по 16.09.2022 брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Тому, на переконання позивача йому повинно бути виплачено 53333,00 грн додаткової винагороди. За період з 17.09.2022 по 30.09.2022 повинно бути виплачено 14000,00 грн, а за жовтень та листопад 2022 року 60000,00 гривень.

З огляду на наведене, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.08.2023 позовну заяву залишено без руху, а позивачеві надано термін для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали десять днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою суду від 30.08.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

20.09.2023 за вх.№71646 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення належних виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з вересня 2022 року по січень 2023 року;

- скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2022 №889-ОД та №2736-ОД від 29.12.2022;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у період з 01.09.2022 включно по 16.09.2022 додаткову винагороду у зв`язку забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) 53333 грн, з 17.09.2022 по 30.09.2022 14000 грн, за жовтень, листопад 60000 грн, премію за грудень 2022 року 24000 грн, премію за січень 2023 року 30000 грн в загальному у сумі 181333 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у період з 01.06.2022 включно по 01.09.2022 додаткову винагороду у зв`язку з забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) в загальному у сумі 300000 грн;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача в розрахунок відшкодування моральної (не майнової) шкоди грошову суму в розмірі 100000 грн;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що згідно з наявних карток грошового забезпечення, ОСОБА_3 в/ч НОМЕР_1 не були здійснені жодні виплати грошового забезпечення за вересень, жовтень, листопад 2022 року та утримано виплату премії за грудень 2022 року - 24000 грн та за січень 2023 року - 30000 грн. Також ОСОБА_1 не було здійснено виплат за безпосередню участь у бойових діях за період з 25.08.2022 року по 16.09.2022 рік. Крім цього, ОСОБА_1 , у період з червня по серпень включно, не було виплачено додаткової винагороди як особі, яка забезпечувала здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, передбаченої, постановою КМУ від 28.02.2022 №168. Проте як вбачається з довідки від 04.02.2023 №917 у період з 11.05.2022 року, з 10.08.2022, з 25.08.2022 по 16.09.2022 року брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України. Вважає, дії відповідача по невиплаті грошового забезпечення позивачу за вересень, жовтень, листопад 2022 року та утриманні премії за грудень 2022 року, січень 2023 року протиправними.

Також позивач зазначає, що протиправні дії відповідача призвели до суттєвих моральних страждань позивача, оскільки останній, сумлінно виконуючи всі обов`язки військовослужбовця в межах стану свого здоров`я, залишившись без будь-яких видів грошового забезпечення, тривалий час був позбавлений можливості придбання товарів першої необхідності, продуктів харчування, ліків, сплати поточних платежів. Враховуючи глибину та час моральних страждань позивача (більше трьох місяців) просить стягнути моральну шкоду у розмірі 100000,00 гривень.

Ухвалою суду від 25.09.2023 заяву позивача про збільшення позовних вимог в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчини дії задоволено. Прийнято заяву про збільшення позовних вимог до розгляду. Зобов`язано відповідача долучити наявні матеріали службового чи іншого розслідування з приводу фактів викладених у заявленому позові (щодо самовільного залишення місця служби), докази повідомлення про погане самопочуття, 12.09.2022.

06.10.2023 за вх.№75800 від представника позивача надійшла заява про долучення додаткових доказів.

23.10.2023 за вх.№80088 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відзив обґрунтований тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2905-Ад від 15.09.2022 призначено службове розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_1 . За результатами проведеного службового розслідування було видано наказ «Про результати службового розслідування для з`ясування умов та причин відсутності на службі військовослужбовця ОСОБА_1 » №889-ОД від 01.10.2022. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2736-ОД від 29.12.2022 ОСОБА_1 вважається таким, що з 06.11.2022 з`явився на службі.

Зазначив, що по факту самовільного залишення ОСОБА_1 згідно матеріалів службового розслідування від 15.09.2022 Державним бюро розслідувань відкрито кримінальне провадження за №0000624 від 09.12.2022. Вказує, що позивач є злісним правопорушником, який відмовляється виконувати свій конституційний обов`язок по захисту батьківщини та 09.12.2022 відкрито ще одне кримінальне провадження та внесені відомості до ЄРДР за №0000830 за фактом відмови виконувати наказ в умовах воєнного стану. Вказане свідчить, що позивач не одноразово, а систематично порушує законодавство щодо виконання конституційного обов`язку під час дії воєнного стану.

Щодо здійснених позивачу виплат грошового забезпечення представник відповідача зазначив, що виплати за вересень 2022 року (у жовтні 2022 року) та за жовтень 2022 року (у листопаді 2022 року) були припинені на підставі наказу від 01.10.2022 №889-ОД за вересень місяць, відмова виконувати бойовий наказ №2890-АД від 12.09.2022 та самовільне залишення військової частини №2905-Ад від 15.09.2022. Відновлені у грудні 2022 року на підставі наказу про оголошення таким, що з`явився на службі від 29.12.2022 №2736-ОД за листопад місяць. У грудні 2022 року утримано премію у розмірі 100% у т.ч. нараховану за вересень 2022 року у розмірі 3123,40 грн та за листопад 2022 року у розмірі 5354,440 гривень. Крім цього, позивачу була нарахована додаткова винагорода за листопад 2022 року у розмірі 24000,00 гривень. В січні 2023 року нарахована додаткова винагорода за грудень 2022 року у розмірі 30000,00 грн, з неї утримано додаткову винагороду нараховану за листопад 2022 року у розмірі 24000,00 грн.

Щодо моральної компенсації у розмірі 100000,00 гривень представник відповідача заперечив, як безпідставної. З огляду на наведене просить суд у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 07.11.2023 витребувано у Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві (54020, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Погранична, будинок 9):

- копію матеріалів службового розслідування відносно старшого солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого прийнято наказ командира військової частини НОМЕР_1 №889-ОД від 01.10.2022 «Про результати службового розслідування для з`ясування причини і умов відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_1 ».

10.11.2023 за вх.№86327 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначив, що заперечує факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , стверджує, що позивач фактично був у строю в пункті постійної дислокації військової частини у АДРЕСА_3 та ніс військову службу, що підтверджується рапортом ОСОБА_1 від 26.09.2023. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою від 27.11.2023 строк розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчини дії, продовжено на шістдесят днів з метою отримання витребуваних доказів.

18.12.2023 за вх.№97185 від представника Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві надійшла заява, в якій повідомив, що на адресу Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві витребувані докази не надходили.

Ухвалою суду від 20.12.2023 витребувано у відповідача військової частини НОМЕР_1 додаткові докази у справі.

22.12.2023 за вх.№98587 та за вх.№ 98603 від представника відповідача надійшли клопотання про долучення додаткових доказів, долучено копію службового розслідування з додатками щодо ОСОБА_4 та копію наказу командира військової частини №889-ОД від 01.10.2023.

18.01.2024 за вх.№ 4302 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

Ухвалою суду від 26.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Суд з`ясувавши зміст позовних вимог, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінивши їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону.

Судом встановлено, що позивач, 15.09.2022 звернувся із заявою до Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо можливого вчинення протиправних дій з боку посадових осіб 24 ОМБр.

Листом за підписом прокурора Яворівського відділу Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону О.Жовтоніг, позивача повідомлено, що за результатом розгляду заяви позивача, встановлено відсутність обставин, передбачених ч.5 ст. 214 КПК України, які б свідчили про вчинення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 кримінального правопорушення, у зв`язку з чим підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на даний час не вбачається.

15.09.2022 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь командира мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 (вх. №8719кп), в якій капітан ОСОБА_5 повідомив про відсутність на службі (самовільне залишення меж розташування ротного опорного пункту (дезертирство без зброї) в районі населеного пункту Березнегувате Миколаївської області 15.09.2022) старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2095-Д від 15.09.2022 «Про призначення службового розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі (дезертирства) старшого солдата ОСОБА_1 » наказано відповідно до пункту 15 розділу І порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 у зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин (дезертирством) призупинити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 15.09.2022 та для з`ясування причин і умов відсутності на службі (дезертирства) старшого солдата ОСОБА_1 призначити службове розслідування, проведення якого доручити заступнику командира мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №256 від 16.09.2022 наказано вважати таким, що самовільно залишив частину у районі здійснення заходів старшого солдата ОСОБА_1

01.10.2022 року складено акт службового розслідування, який затверджено командиром військової частини НОМЕР_1 .

За результатами проведеного службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №889-од від 01.10.2022 «Про результати службового розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_1 ».

В ході проведеного службового розслідування встановлено, що близько 08 години 30 хвилин 15 вересня 2022 року під час ранкової перевірки наявності особового складу роти вогневої підтримки виявлено, що старший навідник особового складу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_1 , який відмовився від виконання бойового наказу №1 самовільно покинув район зосередження підрозділів мотопіхотного батальйону (без зброї) в районі 5 км південно-східніше Березнегувате Миколаївської області. Силами мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 організовані пошукові заходи даного військовослужбовця. Пошуки на території розташування мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 в районі 5 км південно-східніше Березнегувате Миколаївської області результату не дали. Зв`язок із старшим солдатом ОСОБА_1 відсутній. Даний військовослужбовець відсутній на службі з 15 вересня 2022.

Факт самовільного залишення частини позивачем підтверджується витягом з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 реєстраційний номер 97кп/дск від 09.09.2022.

У зв`язку з відсутністю на службі старшого солдата ОСОБА_1 відібрати у нього письмове пояснення не вдалося.

Службовим розслідування встановлено, що в діях старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 під час проходження військової служби, з метою ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в порушення вимог статей 6, 11, 16, 49, 119, 120, 125, 126, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, з району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Миколаївській області самовільно покинув (без зброї) район зосередження підрозділів батальйону військової частини НОМЕР_1 . В таких діях позивача вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого статтею 408 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п.2 наказу №889-од від 01.10.2022 «Про результати службового розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі старшого солдата ОСОБА_1 », позивач вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 з 15.09.2022 по теперішній час понад 10 діб.

Згідно з п.3 наказу №889-од від 01.10.2022, помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 наказано:

- па підставі пункту 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 26.06.2018 №745/32197 за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 не виплачувати щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати військової служби за вересень 2022 року в повному обсязі;

- відповідно до пункту 9.4 Доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 не виплачувати додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів від 28.02.202 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» позивачу за вересень 2022 року в повному обсязі.

Згідно з п.7 наказу №889-од від 01.10.2022 наказано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 підготувати пункт наказу командира частини НОМЕР_4 (по особовому складу) про зарахування позивача у розпорядження командира військової частини.

Відповідно до п. 8 наказу №889-од від 01.10.2022 наказано начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 підготувати пункт наказу командира частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про зняття позивача із всіх видів забезпечення з 15.09.2022 та облікувати його в книзі тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу в розділі «Безпідставно відсутні».

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2736-Од від 29.12.2022 «Про оголошення військовослужбовців мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 таким, що з`явилися на службі», зокрема, старший солдат ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишній старший навідник гранатометного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону з`явився на військовій службі та перебуває в строю з 06.11.2022, після того, як був відсутній на службі терміном понад 10 діб з 16 вересня 2022 року.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2736-ОД від 29.12.2022 наказано старшого солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишнього старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону за листопад 2022 року в повному обсязі та провести коригування раніше виплаченого грошового забезпечення:

- відповідно до пункту 9.4 Доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 за відсутність на службі без поважних причин терміном понад 10 діб утримати додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» позивачу за листопад 2022 року в повному обсязі та провести коригування раніше виплаченого грошового забезпечення;

- на підставі пункту 5 розділу ХVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра Оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 26.06.2018 №745/32197 за відсутність на службі без поважних причин терміном понад 10 діб утримано щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби ОСОБА_1 за листопад 202 року в повному обсязі та провести коригування раніше виплаченого грошового забезпечення.

Крім цього, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2736-ОД від 29.12.2022 наказано начальнику відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , на підставі статті 143 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, та відповідно до пункту 1.4 Інструкції про організацію виконання «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Сил України», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, не зараховувати до загального строку військової служби, строку вислуги у військовому званні строк самовільного залишення частини ОСОБА_1 з 16.09.2022 по 05.11.2022.

Позивач вважаючи протиправними накази командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2022 №889-ОД та №2736-ОД від 29.12.2022 та вважаючи протиправними дії відповідача щодо неналежного нарахування та виплати грошового забезпечення за період з червня 2022 року по вересень 2022 року, звернувся з вказаним позовом до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні спору, суд виходить з такого

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. Тотожне положення викладено і в п.1. ч.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правовою основою зазначеного обов`язку є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про збройні сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також інші закони України, а також прийняті відповідно до них Укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.

Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX,.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону №2232-XII).

Частиною 1 ст.2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551-XIV від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно з ст. 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

При цьому, згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 83 - 86 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Згідно п. 3 розділу IV Порядку, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

На підставі пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (пункт 2 розділу VI Порядку).

Згідно з вимогами п.3 розділу VІ Порядку №608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відповідно до вимог ст.97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (ст.98 Дисциплінарного статуту).

Також, ст.92 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.

Матеріали справи свідчать, що за наслідками службового розслідування складено акт службового розслідування від 01.10.2022, яким встановлено зокрема, 15.09.2022 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь командира мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 (вх. №8719кп), в якій капітан ОСОБА_5 повідомив про відсутність на службі (самовільне залишення меж розташування ротного опорного пункту (дезертирство без зброї) в районі населеного пункту Березнегувате Миколаївської області 15.09.2022) старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2095-Д від 15.09.2022 «Про призначення службового розслідування для з`ясування причин і умов відсутності на службі (дезертирства) старшого солдата ОСОБА_1 » наказано відповідно до пункту 15 розділу І порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 у зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин (дезертирством) призупинити виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 15.09.2022 та для з`ясування причин і умов відсутності на службі (дезертирства) старшого солдата ОСОБА_1 призначити службове розслідування, проведення якого доручити заступнику командира мотопіхотної роти з морально-психологічного забезпечення мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_6 .

В ході проведення службового розслідування у свідків було відібрано пояснення.

Лейтенант ОСОБА_7 підтвердив, що близько 09 години 30 хвилин 15 вересня 2022 прибувши в район зосередження 5 км півд.-сх. Березнегувате Миколаївської області було виявлено відсутність ОСОБА_3 , який відмовився виконувати бойовий наказ командира мотопіхотного батальйону №1 від 12.09.2022, про що було зроблено доповідь командиру мотопіхотного батальйону.

Командир мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_5 пояснив, що після відмови виконувати бойове розпорядження №1 від 12.09.2022 ОСОБА_1 , ним було віддано наказ про здачу зброї та боєприпасів ТВО заступника командира мотопіхотного батальйону ст. лейтенанту ОСОБА_6 . Після здачі зброї, останній повинен був перемістити ОСОБА_1 в район зосередження особового складу та серед особового складу було призначеного призначено старшого командира 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону старшого лейтенанта ОСОБА_8 .

З пояснення командира гранатометного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_9 стало відомо, що 15.09.2022 близько 08:30 год прибувши в район зосередження було виявлено відсутність ОСОБА_1 , який відмовився виконувати бойовий наказ №1 від 12.09.2022, про що було зроблено доповідь командиру мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Як встановлено судом, відповідно до оскаржуваного наказу встановлено факт не виконання бойового розпорядження військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 позивачем.

Судом встановлено, відповідачем ініціювалось питання щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом самовільного залишення позивачем військової частини, а саме Державним бюро розслідувань було відкрито кримінальне провадження (згідно матеріалів службового розслідування від 15.09.2022) за №10000624 від 09.12.2022.

В ході судового розгляду встановлено, що бойовий наказ командира військової частини було доведено до визначеного особового складу.

За результатами проведеного службового розслідування було встановлено факт не виконання бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 позивачем без поважних на це причини.

Суд зауважує, що позивач у позовній заяві не заперечує вказаного факту, зазначив, що ним було подано рапорт-пояснення щодо неможливості виконання бойових розпоряджень у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я.

Відтак, сам позивач не заперечує факт не виконання бойового наказу, так само як і факт залишення військової частини.

Суд вказує, що статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначаються загальні обов`язки військовослужбовців. Так, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Пунктами 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Солдат підпорядковується командирові відділення.

Солдат зобов`язаний, у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Отже, суд погоджується з доводами відповідача, що Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено обов`язок військовослужбовця доповідати своєму начальникові обставини, які стосуються виконання ним своїх службових обов`язків.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 115 Дисциплінарного Статуту вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Суд констатує, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Пунктом 21 Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 29 листопада 2018 року №604, про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.

Матеріали службового розслідування містять копію доповіді про факт дезертирства (без зброї) військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_1 , про відсутність позивача 15.09.2022 під час ранкової перевірки наявності особового складу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на наведене, матеріали справи містять докази фіксування факту самовільного залишення позивачем місця розташування підрозділу 15.09.2022.

Суд враховує, що Додатком 12 до Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх обліку в Міністерстві оборони України, Збройних Силах України Державній спеціальній службі транспорту, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 29.11.2018 року № 604, передбачено перелік порушень військової дисципліни, які обліковуються для оцінки стану військової дисципліни. В свою чергу п.5 вказаного додатку №12 визначено, що підлягає обліку невихід військовослужбовця (крім строкової військової служби) на службу та самовільне залишення місця служби без поважних причин більше 3 годин протягом робочого дня.

Суд зазначає, що відповідачем доведено самовільне залишення військової частини більше 3 годин протягом дня ОСОБА_1 .

Крім цього, суд зауважує, що представник позивача, факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 в районі місця розташування підрозділу 15.09.2022 також не заперечує, а зазначає, що 15.09.2022 позивач добрався до міста Львова, де ним було написано заяву в прокуратуру, після чого відправився у м. Яворів, у пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що в межах проведеного службового розслідування, відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт самовільного залишення ОСОБА_1 місця служби, дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Суд наголошує, що приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

Згідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" , військовослужбовцям Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів - розмір додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

На підставі п. 9.7 рішення Міністра оборони України від 07 березня 2022 року № 248/1217 та п. 10 телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року №248/1298 з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30000 гривень не включати військовослужбовців, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відповідно до п.9.4 окремого доручення Міністра оборони України №912/св/29 від 23.06.2022, що був виданий з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 або 30 000 гривень не включались військовослужбовців, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).

З огляду на наведене, накази командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2022 №889-ОД та №2736-ОД від 29.12.2022 прийнято відповідачем правомірно, в межах та у спосіб визначений чинним законодавством України.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення належних виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з вересня 2022 року по січень 2023 року.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», наказом міністра оборони України від 07.06.2018 №260 було прийнято Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260).

Пунктом 2 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення включає:

-щомісячні основні види грошового забезпечення;

-щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

-одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

-посадовий оклад;

-оклад за військовим званням;

-надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

-підвищення посадового окладу;

-надбавки;

-доплати;

-винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;

-премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

-винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;

-допомоги.

Пунктами 1-2 розділу XVI Порядку №260 визначено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Абзацом другим пункту 5 розділу XVI Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Відтак, за неявку на службу без поважних причин військовослужбовцю премія не виплачується.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, було введено воєнний стан. Строк дії Указу в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023) з 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Підпунктом 2 пункту 4 Указу №64/2022 Кабінету Міністрів України доручено забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, статті 9-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 28 червня 2023 р. № 3161-IX Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пунктом 1 якого установлено що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема, 30000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту);

від 15 000 до 30 000 гривень - військовослужбовцям, які обіймають посади керівного та інструкторсько-викладацького складу в навчальних військових частинах (навчальних центрах, навчальних підрозділах) (у розрахунку на місяць пропорційно часу здійснення підготовки та навчання персоналу).

Абзацом 2 пункту 15 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Пунктом 17 розділу І Порядку №260 визначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Міністром оборони України в Окремому дорученні від 23 червня 2022 року №912/з/29, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01 червня 2022 року.

Пунктом 2 Окремого доручення №912/з/29 визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлюється виплата щомісячної додаткової винагороди (пропорційно з розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях та заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Пунктом 9.4 Окремого доручення №912/з/29 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.

Таким чином, самовільне залишення військової частини є підставою для невиплати військовослужбовцеві додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Як судом встановлено в ході розгляду справи, згідно з п.3 наказу №889-од від 01.10.2022, помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 наказано:

- па підставі пункту 5 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 26.06.2018 №745/32197 за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 не виплачувати щомісячну премію з особистий внесок у загальні результати військової служби за вересень 2022 року в повному обсязі;

- відповідно до пункту 9.4 Доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 не виплачувати додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів від 28.02.202 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» позивачу за вересень 2022 року в повному обсязі.

Крім цього, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2736-ОД від 29.12.2022 наказано старшого солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишнього старшого навідника гранатометного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону за листопад 2022 року в повному обсязі та провести коригування раніше виплаченого грошового забезпечення:

- відповідно до пункту 9.4 Доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 за відсутність на службі без поважних причин терміном понад 10 діб утримати додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» позивачу за листопад 2022 року в повному обсязі та провести коригування раніше виплаченого грошового забезпечення;

-на підставі пункту 5 розділу ХVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністра Оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 26.06.2018 №745/32197 за відсутність на службі без поважних причин терміном понад 10 діб утримано щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби ОСОБА_1 за листопад 2022 року в повному обсязі та провести коригування раніше виплаченого грошового забезпечення.

Як встановлено судом, з долучених до матеріалів справи карток грошового забезпечення позивача, останньому нараховано:

-у вересні 2022 року всього 993791,83 грн, з них: оклад за військовим званням 600,00 грн, посадовий оклад 2910,00 грн, надбавка за вислугу років 1579,50 гривень, надбавка за особливості проходження служби 3308,18 гривень, премія 6693,00 грн, премія захисникам (постанова КМУ №168) 77419,35 грн, індексація 1281,80 грн. До виплати 92384,95 гривень;

- жовтень та листопад нарахування відсутні у зв`язку з самовільним залишенням військової частини;

- у грудні 2022 року всього 47145,07 грн, з них: оклад за військовим званням 760,00 грн, посадовий оклад 3686,00 грн, надбавка за вислугу років 2000,00 гривень, надбавка за особливості проходження служби 4190,36 гривень, премія 8477,80 грн , премія захисникам (постанова КМУ №168) 24000,00 грн, індексація 1738,01 грн. Утримано премії 8477,80 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань 10770,00 грн. До виплати 46437,07 гривень;

- у січні 2023 року всього 22561,51 гривень, оклад за військовим званням 600,00 грн, посадовий оклад 2910,00 грн, надбавка за вислугу років 1579,50 гривень, надбавка за особливості проходження служби 3308,18 гривень, премія 6693,00 грн, премія захисникам (постанова КМУ №168) 30000,00 грн, індексація 1470,83 грн. Утримано винагороди 24000,00 грн. До виплати 22223,09 гривень.

Крім цього, у період з червня 2022 року по серпень 2022 року, щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 була виплачена позивачу у наступних розмірах: червень 2022 року 77419,35 гривень, липень 2022 року 100000,00 гривень, серпень 2022 року 66129,03 гривень.

Так судом встановлено, що виплати за вересень 2022 року (у жовтні 2022 року) та за жовтень 2022 року (у листопаді 2022 року) були припинені на підставі наказу від 01.10.2022 №889-ОД за вересень місяць, відмова виконувати бойовий наказ №2890-АД від 12.09.2022 самовільне залишення військової частини №2905-Ад від 15.09.2022.

Виплати грошового забезпечення позивачу відновлені у грудні 2022 року на підставі наказу про оголошення таким, що з`явився на службі від 29.12.2022 №2736-ОД за листопад місяць.

У грудні 2022 року утримано премію у розмірі 100% у т.ч. нараховану за вересень 2022 року у розмірі 3123,40 грн та за листопад 2022 року у розмірі 5354,440 гривень.

Крім цього, позивачу була нарахована додаткова винагорода за листопад 2022 року у розмірі 24000,00 гривень.

В січні 2023 року нарахована додаткова винагорода за грудень 2022 року у розмірі 30000,00 грн, з неї утримано додаткову винагороду нараховану за листопад 2022 року у розмірі 24000,00 грн.

З урахуванням того, що накази командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2022 №889-ОД та №2736-ОД від 29.12.2022 прийнято правомірно, такі скасуванню не підлягають, тому нарахування та виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалась у належних розмірах, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральної шкоди грошову суму в розмірі 100000,00 гривень, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статтею 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №815/5826/16 та постанові від 22 грудня 2018 року у справі №826/23650/15.

Суд зазначає, що позовна заява не містить жодних доводів та міркувань з приводу заподіяної позивачу моральної шкоди.

Належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту спричинення у спірних правовідносинах моральної шкоди позивачем не подано, а судом не здобуто.

Між тим, вирішення цієї позовної вимоги повинно відбуватись за правилами частини першої статті 77 КАС України, позаяк самого лише твердження заявника про настання моральної шкоди явно та очевидно недостатньо для визнання такого факту - реально існуючим.

Доказів зміни звичного режиму життя, погіршення взаємовідносин чи стосунків з іншими учасниками суспільних відносин, настання будь-яких інших негативних наслідків, спричинених подією зносин з органами державної виконавчої служби, а також доказів відносно факторів, котрі мають юридичне значення в аспекті існування моральної шкоди у якості реального явища, заявником до суду не подано.

Відтак, вимогу позивача про стягнення моральної шкоди слід визнати недоведеною та відмовити у її задоволенні.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчини дії - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна