Справа № 280/7927/21
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2024 року м. Дніпросправа № 280/7927/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.11.2021 в адміністративній справі №280/7927/21 (суддя Сацький Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки),-

в с т а н о в и В:

У вересні 2021 р. до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якій позивач просив суд визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 05 квітня 2019 року, винесену ГУ ДФС у Запорізькій області №Ф-8771-49 на суму 18276,72 грн, від 17.02.2020, винесені ГУ ДПС у Запорізькій області №Ф-8771-49 на суму 29293,44 грн, від 23.11.2020 винесену ГУ ДПС у Запорізькій області №Ф-8771-49 на суму 35588,74 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.11.2021 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, де просив скасувати рішення суду першої інстанції та винести постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивач знаходився на обліку як фізична особа-підприємець. Позивач не відноситься до осіб, які на підставі Закону №2464 звільняються від сплати єдиного внеску, також Позивач у позові не стверджував про наявність обставин такого звільнення та не надав відповідні докази. Отже, відсутні жодні правові підстави для звільнення Позивача від сплати єдиного внеску, а отже відсутні й підстави для скасування оскаржуваних вимог про сплати боргу (недоїмки).

Перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 припинена Дата запису: 18.06.2021, Номер запису 002070183.

За даними інтегрованих карток АІС Податковий блок у ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 ) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування по коду бюджетної класифікації 71040000 обліковується борг, а саме:

За 2017 рік автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці по строку 09.02.2018 в сумі 8448,00 грн;

за 1 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці строку 19.04.2018 - 2457,18 грн;

за 2 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці строку 19.07.2018 - 2457,18 грн;

за 3 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій карїці строку 19.10.2018 - 2457,18 грн;

за 4 квартал 2018 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці строку 21.01.2019 -2457,18 грн.

Сума боргу на 31.12.2018 року складає 18 276,72 грн.

За 1 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці строку 19.04.2019 року - 2754,18 грн.;

За 2 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці строку 19.07.2019 - 2754,18 грн;

За 3 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці строку 19.10.2019 - 2754,18 грн;

За 4 квартал 2019 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці строку 20.01.2020 - 2754,18 грн.

Сума боргу на 31.12.2019 складає 26 539,26 грн.

За 1 квартал 2020 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці строку 21.04.2020 - 2078,12 грн.

За 2 Квартал 2020 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій карїц| строку 20.07.2020 - 1039,06 грн.

За 3 квартал 2020 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій картці| строку 19.10.2020 - 3178,12 грн.

За 4 квартал 2020 року автоматично нараховано єдиний внесок в інтегрованій Картці по строку 19.01.2021 - 2200,00 грн.

Станом на 24.09.2021 за даними інтегрованих карток ІТС Податковий блок ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 ) обліковується борг по єдиному внеску на загальноов`язкове державне соціальне страхування у сумі 37788,74 грн. Сплата єдиного внеску за вказаний період не здійснювалася.

Звіти про єдиному внеску за період 2017р. - 2020 р. не надавалися.

Головним управлінням ДПС у Запорізькій області були прийняті вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 05 квітня 2019 р., № Ф-8771-49, від 17.02.2020 № Ф-8771-49 та від 23.11.2020 № Ф-8771-49.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження та 18.06.2021 ним була подана скарга до Державної податкової служби України щодо оскарження вимог про сплату боргу (недоїмки) від 05 квітня 2019 р., № Ф-8771-49, від 17.02.2020 № Ф-8771-49 та від 23.11.2020 № Ф-8771-49 винесені Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

За результатами розгляду скарги ДПС України було винесено відповідне рішення від 12.07.2021, яким скаргу залишено без задоволення, вимоги без змін.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Підпункт 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає фізичну особу-підприємця, як особу, яка або є платником податків і зборів, встановлених цим Кодексом, крім єдиного податку; або є платником єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість; або є платником єдиного податку за ставкою, що передбачає включення податку на додану вартість до складу єдиного податку, і добровільно переходить у встановленому цим Кодексом порядку на сплату єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість.

Згідно пп. 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

У свою чергу п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону визначає єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

У силу положень ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Частина 1 ст. 4 Закону відносить до платників єдиного внеску роботодавців: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичних осіб - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Стаття 7 Закону № 2464-VI регулює базу нарахування єдиного внеску, а саме:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, Законом не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює.

Водночас, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір цього внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у 2017-2020 роках перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ЛОТ», яке є страхувальником по відношенню до неї (застрахованої особи) і сплачувало єдиний внесок за вказану застраховану особу у зазначений період. Крім того, згідно довідок форми ОК-5 та ОК-5, у період з 2001 року по 2021 рік роботодавцем сплачувався єдиний внесок за позивача у розмірі, не менше мінімального .

З огляду на викладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Таким чином, відповідачем протиправно сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 05 квітня 2019 року, винесену ГУ ДФС у Запорізькій області №Ф-8771-49 на суму 18276,72 грн, від 17.02.2020, винесені ГУ ДПС у Запорізькій області №Ф-8771-49 на суму 29293,44 грн, від 23.11.2020 винесену ГУ ДПС у Запорізькій області №Ф-8771-49 на суму 35588/,74 грн.

Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» спричинило б подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 04.12.2019 у справі №444/2149/19, від 23.01.2020 у справі № 480/4656/18, від 02.04.2020 у справі №140/2475/19 та від 11.08.2022 у справі №1940/1565/18.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.11.2021р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров

суддя Н.А. Олефіренко