Справа № 160/20070/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 січня 2024 року Справа №160/20070/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сліпець Н.Є., розглянувши в порядку письмового провадження у м.Дніпрі заяву ОСОБА_1 про відвід судді Серьогіної О.В., в адміністративній справі №160/20070/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року у справі № 160/20070/21 адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1, що полягає в не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2020 року по 30.12.2021 року, без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся до суду із апеляційною скаргою.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.04.2022 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у цій справі відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду позивач звернувся до суду із апеляційною скаргою.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2022 року в адміністративній справі № 160/20070/21 залишено без змін.

Не погодившись із вказаною постановою суду позивач звернувся із касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду від 20.07.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2023 року у справі №160/20070/21 скасовано, а справу №160/20070/21 направлено до Третього апеляційного адміністративного суду на новий судовий розгляд.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 року у справі №160/20070/21 ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.202 у справі №160/20070/21 було скасовано та прийнято рішення про зобов`язання Дніпропетровського ОТЦК та СП виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 131526,64 грн.

Також 14.11.2023 року Третім апеляційним адміністративним судом ухвалено додаткову постанову, якою стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2481 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.

19.01.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" надійшла заява представника відповідача, в якій він просить суд відстрочити виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 року у справі №160/20070/21 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023 року у справі №160/20070/21 на строк до 01.04.2024 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.01.2024 заява про відстрочення виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 року у справі №160/20070/21 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14.11.2023 року у справі №160/20070/21 по справі №160/20070/21 була передана раніше визначеному складу суду - судді Серьогіній О.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2024 року заяву призначено до розгляду у судовому засіданні на 31.01.2024 року об 11:15 год.

26.01.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Серьогіної О.В., яка фактично обґрунтована незгодою позивача із процесуальними діями при розгляді справи №160/20070/21 та заяви від 14.11.2022 року в порядку ст.383 КАС. Так, позивач зазначає, що суддя Серьогіна О.В. вже неодноразово розглядала справу № 160/20070/21, допускала при її розгляді порушення норм матеріального та процесуального права. Так, при розгляді заяви позивача від 14.11.2022 року в порядку ст.383 КАС по суті змінила своє рішення. Порушення норм процесуального та матеріального встановлено постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.07.2023 року, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 року. Всі останні процесуальні рішення судді Серьогіної О.В., були скасовані. Враховуючи, що при розгляді як справи №160/20070/21 по суті, так і заяви позивача від 14.11.2022 року в порядку ст.383 КАС були допущені процесуальні порушення, що нівелюють завдання адміністративного судочинства щодо справедливості, неупередженості, своєчасності, добросовісності, розумності, у позивача виникають обґрунтовані сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Серьогіної О.В., при розгляді нею заяви боржника про відстрочення виконання судових рішень по справі 160/20070/21. Крім цього суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі. Виходячи з цих мотивів у позивача викликають сумніви та побоювання у неупередженості судді Серьогіної О.В., що породжує легітимні сумніви щодо її безсторонності при розгляді нею справи №160/20070/21, внаслідок чого, на думку позивача, буде порушено його право очікувати від держави справедливий суд.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 було визнано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Серьогіної О.В. необґрунтованою та передано матеріали адміністративної справи №160/20070/21 для визначення складу суду для вирішення питання про відвід судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Серьогіної О.В. по справі №160/20070/21 була передана для розгляду 29.01.2023 року судді Сліпець Н.Є.

Відповідно до частини 8 статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

З урахуванням вищезазначеного, суд доходить висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Серьогіної О.В. у адміністративній справі №160/20070/21 у порядку письмового провадження.

При вирішенні питання про наявність підстав для відводу судді, суд виходить з наступного.

За змістом Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право відводу (самовідводу).

Підстави для відводу (самовідводу) судді наведені у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно частин 1-3 статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності підстав, зазначених у статтях 36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід. За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Із системного аналізу підстав, які наведені у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості. Водночас, такі обставини мають бути доведеними.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожної особи на розгляд її справи належним, неупередженим та компетентним судом, що включає в себе право на розгляд справи тим судом, якому довіряють усі особи, які беруть участь у справі. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Отже, право на подання заяви про відвід (самовідвід) судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки стаття 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатись особа при розгляді її позову в національному суді і до яких належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється.

Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі Мироненко і Мартенко проти України, Олександр Волков проти України).

Рішенням Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі Ветштайн проти Швейцарії зазначено, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які враховані при прийнятті Кодексу суддівської етики, суддя заявляє самовідвід в розгляді справи в тому випадку, якщо у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Проте, відповідно частині 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

В даному випадку, позивач наголошує, що ця заява викликана незгодою позивача із процесуальними діями при ухваленні рішення у справі №160/20070/21 та розгляді заяви ОСОБА_1 від 14.11.2022 року в порядку ст.383 КАС.

Щодо зазначених підстав, суд зазначає, що в силу приписів частини 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, незгода позивача з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Отже, при розгляді заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді Серьогіної О.В., в адміністративній справі №160/20070/21 не віднайшли свого підтвердження обставини, які викликають чи можуть викликати сумнів у об`єктивності судді Серьогіної О.В..

Європейський суд з прав людини диференціює чи у конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersack vs Belgium (заява №8692/79), Grieves vs UK (заява №57067/00)). Відповідно до принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Le Compte, Van Leuven and De Meyere, заява №7238/75, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Веттштайн проти Швейцарії" (заява №33958/96) та у пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" (заява №33949/02).

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (Розділ ІІ показник: Об`єктивність. Бангалорські принципи поведінки суддів).

Таким чином, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини, не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування упередженості, не підтверджені належними та допустимими доказами. Так, для відводу судді заявнику необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Водночас, відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Аналізуючи зміст заяви та обставини, на які посилається позивач, суд доходить висновку, що такі не доводять та не можуть свідчити про існування обставин, які викликають сумніви в неупередженості судді, не підтверджені жодними доказами.

Стосовно тверджень позивача, що суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.37 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

При цьому, суд зазначає, що ця норма застосовується при новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування попередніх рішень.

Оскільки, матеріали справи №160/20070/21 не направлені на новий розгляд до суду першої інстанції, а передані судді Серьогіній О.В. для розгляду заяви відповідача про відстрочення виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 року, суд не вбачає підстав для застосування ч.1 ст.37 Кодексу адміністративного судочинства України, як підстави для відводу.

Відтак, підстави, передбачені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України для відводу судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Серьогіної О.В. у цій справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 236, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Серьогіної О.В., в адміністративній справі №160/20070/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Адміністративну справу передати для продовження розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та не оскаржується. Заперечення на ухвалу може включаться до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.Є. Сліпець