Справа № 580/3119/20
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2024-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року справа № 580/3119/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до управління Держпраці у Черкаській області (м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 205, далі - відповідач), в якому просить:

-скасувати припис відповідача від червня 2020 №ЧК-257/374/АВ/П;

-скасувати постанову відповідача від 14.07.2020 №ЧК-257/374/АВ-ЧК-340/П/374/ІП-ФС-19 про накладення штрафу в сумі 4723 грн.

Постановою Верховного суду від 13.11.2023 касаційну скаргу управління Держпраці у Черкаській області задоволено частково. Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі №580/3119/20 скасовано, справу №580/3119/20 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Мотивами слугувало, те, що судами не було надано оцінки дій позивача про повернення надлишково сплачених коштів.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно дійшов висновку про те, що позивачем не було нараховано та виплачено гр. ОСОБА_2 індексацію заробітної плати за липень - серпень 2019 року, оскільки індексація заробітної плати враховується в розмір мінімальної заробітної плати, відповідно, відсутні підстави для виплати гр. ОСОБА_2 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також зазначено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.08.2020 у справі №711/4101/20 провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КЗпП України закрито за відсутності в його діях складу правопорушення.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідачем встановлено факт невиплати гр. ОСОБА_2 індексації заробітної плати за липень - серпень 2019 року, тому оскаржувані позивачем припис від 03.06.2020 №ЧК-257/374/АВ/П та постанова від 14.07.2020 №ЧК-257/374/АВ-ЧК-340/П/374/ІП-ФС-19 про накладення штрафу є правомірними та скасуванню не підлягають. Наголошено, що ФОП ОСОБА_1 не притягався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому немає подвійного притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу управління Держпраці у Черкаській області від 01.06.2020 №306-Н "Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 " та направлення від 01.06.2020 №302, посадовою особою відповідача проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 щодо додержання законодавства про працю в частині трудового договору та оплати праці. Результати інспекційного відвідування оформлено актом від 03.06.2020 №ЧК-257/374/АВ.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 95, ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 12, 33 Закону України "Про оплату праці", п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, оскільки позивачем не нараховано та не виплачено гр. ОСОБА_2 індексацію заробітної плати за липень-серпень 2019 року.

З врахуванням встановлених під час інспекційного відвідування порушень відповідачем винесено припис від 03.06.2020 №ЧК-257/374/АВ/П, яким зобов`язано позивача усунути виявлені порушення у строк до 12.06.2020.

На підставі наказу управління Держпраці у Черкаській області від 19.06.2020 №427-Н "Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 " та направлення від 19.06.2020 №420, посадовою особою відповідача проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 щодо виконання ним вимог припису від 03.06.2020 №ЧК-257/374/АВ/П. Результати інспекційного відвідування оформлено актом від 24.06.2020 №ЧК-257/374/АВ-ЧК-340/П/374.

Вказаним інспекційним відвідуванням встановлено факт невиконання позивачем вимог припису від 03.06.2020 №ЧК-257/374/АВ/П в частині усунення порушень вимог ст. 117 КЗпП України, у зв`язку з чим відповідачем винесено постанову від 14.07.2020 №ЧК-257/374/АВ-ЧК-340/П/374/ІП-ФС-19 про накладення на позивача штрафу в сумі 4723 грн.

Не погодившись з даним рішенням, позивач звернувся до суду.

Судом також встановлено, що згідно наказу позивача в від 27.11.2018 року № 220-п ОСОБА_2 прийнята на посаду касира торговельного залу. Наказом позивача від 30.08.2019 № 212 ЗВ-К її звільнено із займаної посади.

Згідно зі штатним розписом на 2019 рік, затвердженим ФОП ОСОБА_1 02.01.2019, посадовий оклад касира торговельного залу встановлений у розмірі 4180,00 грн.

Законом України "Про державний бюджет України на 2019 рік" з 01.01.2019 по 31.12.2019 розмір місячної мінімальної заробітної плати становив 4173,00 грн.

Згідно даних, вказаних у відомостях нарахованої та виплаченої заробітної платні за січень - серпень 2019 року, розмір посадового окладу ОСОБА_2 складав 4 173,00 грн., що дорівнює розміру місячної мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про державний бюджет України на 2019 рік".

Відповідно до відомостей нарахованої та виплаченої заробітної платні за липень 2019 року № 7 та відомості нарахованої та виплаченої заробітної платні за серпень 2019 року № 8 позивачем не нараховувалась та не виплачувалась індексація заробітної плати ОСОБА_2 .

Окрім того, згідно листа від 12.06.2020 №40 наданого на виконання припису від 03.06.2020 №ЧК-257/374/АВ/П позивачем нараховано ОСОБА_2 індексакцію заробітної платні за січень - серпень 2019 року.

Проте, листом від 15.09.2020 №71 ОСОБА_2 повідомлено про повернення надлишково отриманої індексації у розмірі 101 грн.

Також, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.08.2020 у справі №711/4101/20 провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КЗпП України закрито за відсутності в його діях складу правопорушення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно ст. 19 закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 закону України "Про оплату праці" норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Статтею 18 закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" передбачено, що з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Отже, індексація заробітної плати також є, як мінімальною державною гарантією в оплаті праці, так і державною соціальною гарантією.

Відповідно до пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Судом становлено, що управлінням Держпраці у Черкаській області за наслідками інспекційного відвідування встановлено факт порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 95, ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ст. ст. 12, 33 Закону України "Про оплату праці", п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078, оскільки ФОП ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено гр. ОСОБА_2 індексацію заробітної плати за липень-серпень 2019 року.

Разом з тим, згідно cт. 1 Закону України "Пpо оплату пpаці" заробітна плата - цe винагорода, oбчислена, як пpавило, у грошовому виpазі, яку зa трудовим дoговором роботодавець виплaчує працівникові зa виконану ним pоботу.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Пpо оплату пpаці" основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пункту 2.2.7 Iнструкції зі cтатистики заробітної плати, зaтвердженої наказом Дeржавного комітету cтатистики України вiд 13.01.2004 №5, cуми виплат, пoв`язаних з індексацією заробітної плати пpацівників належать дo фонду додаткової заробітної плати.

Згідно листа від 09.02.2018 №2615/0/2-18 Міністерства соціальної політики Укаїни, зокрема, вказано, що статтею 31 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

Тобто, сума індексації враховується в розмір мінімальної заробітної плати, а роботодавець проводить доплату до рівня мінімальної заробітної плати за умови, якщо нарахована заробітна плата працівника, який виконав місячну норму праці, є нижчою за законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно зі штатним розписом на 2019 рік, затвердженим ФОП ОСОБА_1 02.01.2019, посадовий оклад касира торговельного залу встановлений у розмірі 4180,00 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 по 31.12.2019 розмір місячної мінімальної заробітної плати становив 4173,00 грн.

Виходячи з даних, вказаних у відомостях нарахованої та виплаченої заробітної плати за січень - серпень 2019 року, розмір посадового окладу ОСОБА_2 складав 4173,00 грн., що дорівнює розміру місячної мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік».

З огляду на вищевикладене, твердження позивача про врахування сум індексації в розмір мінімальної заробітної плати ОСОБА_2 спростовується матеріалами справи.

Окрім того, факт непроведення позивачем нарахування та виплати належних сум індексації заробітної плати ОСОБА_2 у липні - серпні 2019 року підтверджується листом позивача щодо виконання вимог припису від 03.06.2020 №ЧК-257/374/АВ/П від 12.06.2020 №40, оскільки у період з 09.06.2020 по 11.06.2020 проведено нарахування та виплату ОСОБА_2 індексації заробітної плати за липень - серпень 2019 року.

Згідно ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Суд вказує, що лист позивача від 15.09.2020 №71 ОСОБА_2 про повернення надлишково отриманої індексації у розмірі 101 грн., не є доказом помилкової виплати індексації, оскільки суму переплати працівник може повернути лише добровільно на підставі письмової заяви з урахуванням ч. 2 ст. 127 КЗпП України.

При чому, згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В ході інспекційного відвідування встановлено, що у порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні ОСОБА_2 не нараховано та виплачено всі суми - індексацію заробітної плати за липень - серпень 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Актом інспекційного відвідування від 03.06.2020 №ЧК-257/374/АВ встановлено, що у порушення вимог норми КЗпП України, позивачем не проведено нарахування та виплату ОСОБА_2 середнього заробітку весь час затримки фактичного розрахунку.

З врахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що сума індексації заробітної плати ОСОБА_2 за липень-серпень 2019 року ФОП ОСОБА_1 не нарахована та не виплачена на час звільнення, а тому вимоги припису за результатами інспекційного відвідування винесені в межах повноважень.

Щодо посилання представника позивача про те, що має місце подвійне притягнення до відповідальності за одне й те саме правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи з урахуванням абз. 9 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що доводи відповідача свідчать про законність оскаржуваного припису та постанови і безпідставність позову. Позивач, у свою чергу, не довів обґрунтованість заявлених вимог, відтак позовні вимоги до задоволення не підлягають.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Петро ПАЛАМАР