Справа № 120/1809/19-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 січня 2024 р. Справа № 120/1809/19-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Гепфель А.А.

представника позивача: Дмитрійчук А.А.

представника відповідача: Кухрівського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.02.2019 року № та № .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.09.2020 року, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 15.11.2021 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.12.2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2021 року, скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового судового розгляду рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.09.2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Надалі за результати розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 постановою Верховного Суду від 12.10.2023 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.09.2022 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2023 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

31.10.2023 року матеріали справи надійшли на адресу Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 01.11.2023 року справу прийнято до свого провадження, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Від представника позивача надійшли пояснення, у яких відповідач вказує на протиправність дій контролюючого органу, у зв`язку з тим, що на спірні правовідносини розповсюджуються преференцій, передбачені пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України. Зокрема, наголошує на тому, що курсова різниця є меншою, ніж сума анульованого боргу, що вказує на відсутність підстав стверджувати те, що позивач внаслідок такого прощення отримав податкове благо з настанням відповідних податкових наслідків.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між ЗАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 04.12.2007 року укладено кредитний договір № CNL-B00/205/2007 року, згідно з умовами якого банк зобов`язується надати позивачу кредит у розмірі 90 000 доларів США. Водночас, ОСОБА_1 зобов`язується прийняти вказані кошти та повернути їх банку в порядку та на умовах, визначених в договорі, не пізніше 04 12.2012 року.

21.01.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" та позивачем було укладено договір №C M-SMEB00/176/2008, згідно з умовами якого банк зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 375 000 доларів США. Водночас, ОСОБА_1 зобов`язується прийняти вказані кошти та повернути їх банку в порядку та на умовах, визначених в договорі, не пізніше 19.01.2018 року.

06.03.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк" та позивачем укладено договір № CM-SMEBOO/199/2008, згідно з умовами якого банк зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 200000 доларів США. Водночас, ОСОБА_1 зобов`язується прийняти вказані кошти та повернути їх банку в порядку та на умовах, визначених в договорі, не пізніше 05.03.2018 року.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року АТ "ОТП Банк" відступило ТОВ "ОТП Факторинг Україна" право вимоги боргових зобов`язань за вказаними вище кредитними договорами.

18.08.2015 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та позивачем укладено додатковий договір № 6 до кредитного договору CNL-B00/205/2007 від 04.12.2007 року.

Згідно з пунктом 2.1 додаткового договору сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: незважаючи на інші положення кредитного договору сторони домовились, що позичальник до 18.08.2015 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 345000 грн. Також сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватися в національній валюті України - гривні, із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України на день сплати. Порядок виконання боргових зобов`язань - шляхом внесення готівки на поточний рахунок банку.

Окрім того, пунктом 2.1.3 додаткового договору визначено, що за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору сторони домовились, зокрема, що кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі еквівалентному 1367 591,09 грн і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед кредитором в повному обсязі. Пунктом 3.4 додаткового договору також визначено, що підписанням цього додаткового договору позичальник підтверджує, що кредитор повідомив його про необхідність відображення суми прощеного боргу у річній податковій декларації.

Надалі, 15.02.2017 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та позивачем укладено додатковий договір № 7 до кредитного договору № CM-SMEB00/176/2008 від 21.01.2008 року.

Відповідно до пункту 2.1 цього додаткового договору сторони домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: незважаючи на інші положення кредитного договору сторони домовились, що позичальник до 15.02.2017 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 2000000 грн та витрати на ведення претензійно-позовної роботи. Також сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватися в національній валюті України - гривні, із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України на день сплати. Порядок виконання боргових зобов`язань - шляхом внесення готівки на поточний рахунок банку.

Пунктом 2.1.3 додаткового договору визначено, що за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору сторони домовились, зокрема, що кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі, еквівалентному 10001156,16 грн і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед кредитором в повному обсязі.

Пунктом 2.1.4 додаткового договору також визначено, що при прощенні боргу у позичальника відповідно до вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України виникає оподатковуваний дохід та позичальник зобов`язаний подати до податкового органу декларацію, сплатити податки та збори з такого доходу в порядку та у розмірах, встановлених чинним законодавством України. Шляхом підписання позичальником додаткового договору позичальник стверджує, що кредитор поінформував його про необхідність сплати податків і зборів з суми прощеного боргу. Водночас, до пункту 2.1.4 додаткового договору вказано примітку, у якій наведено зміст підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент підписання додаткового договору).

15.02.2017 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та позивачем укладено додатковий договір № 6 до кредитного договору № CM-SMEBOO/199/2008 від 06.03.2008 року.

Згідно з пунктом 2.1 додаткового договору сторони його домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору наступного змісту: незважаючи на інші положення кредитного договору сторони домовились, що позичальник в період часу до 15 лютого 2017 року зобов`язується погасити боргові зобов`язання в розмірі 850000 грн. Також сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів буде здійснюватися в національній валюті України - гривні із застосуванням для розрахунку платежу офіційного курсу долара США до української гривні, встановленого Національним банком України на день сплати. Порядок виконання боргових зобов`язань - шляхом внесення готівки на поточний рахунок банку.

Пунктом 2.1.3 додаткового договору визначено, що за умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та цього додаткового договору сторони домовились, зокрема, що кредитор здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі еквівалентному 4998932 грн і позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання перед кредитором в повному обсязі.

Пунктом 2.1.4 додаткового договору передбачено, що при прощенні боргу у позичальника відповідно до вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України виникає оподатковуваний дохід та позичальник зобов`язаний подати до податкового органу декларацію, сплатити податки та збори з такого доходу в порядку та у розмірах, встановлених чинним законодавством України. Шляхом підписання позичальником додаткового договору позичальник стверджує, що кредитор поінформував його про необхідність сплати податків і зборів з суми прощеного боргу. Водночас, до пункту 2.1.4 додаткового договору вказано примітку, у якій наведено зміст підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент підписання додаткового договору).

У період 10.12.2018 року по 14.12.2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ОСОБА_1 податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих як додаткове благо, у періоди з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року.

У ході вказаної перевірки контролюючим органом встановлено порушення, що полягають у неподанні позивачем податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік та невідображені доходу, отриманого платником як додаткове благо в сумі 1367591,09 грн, а також неподанні податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік та невідображені доходу, отриманого платником як додаткове благо в сумі 15000088,16 грн, у зв`язку із чим не сплачено податку з відповідних сум.

Так, зокрема контролюючим органом встановлено допущені позивачем порушення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2972925,09 гривень, в тому числі за 2015 рік - 272909,22 грн за 2017 рік - 2700015,87 грн; підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору в розмірі 245515,19 грн, в тому числі за 2015 рік - 20513,87 грн, за 2017 рік - 225001,32 грн.

Вказане відображено у акті перевірки від 18.12.2018 року № 6123/13/.

Так, 05.02.2019 року на підставі вказаного акту перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 3716156,36 грн, а також № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 306893,99 грн.

Не погодившись із указаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Підпунктом14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Питання правозастосування абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України отримало оцінку у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 28.07.2021 року у справі № 826/12872/17, у якій Судова палата дійшла висновків, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Разом з тим, 07.05.2015 року набув чинності Закон України від 09.04.2015 року № 321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі - Закон № 321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01.01.2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися, починаючи з 01.01.2015 року.

Із системного аналізу правових норм Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у згаданій вище постанові дійшов висновку, що у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Основним питанням, яке потребує вирішення з урахуванням висновків, здійснених Верховним судом України від 12.10.2023 року у цій справі, є поширення на спірні правовідносини преференцій, передбачених пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України.

Матеріали справи свідчать про те, що іпотечний кредит позивача не був погашений станом на 01.01.2014 року, операція з прощення (анулювання кредиту) здійснена після 01.01.2015 року, а, відтак, спірні правовідносини підпадають під дію пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Відповідно до матеріалів справи, додатковим договором № 6 від 18.08.2015 року до кредитного договору № CNL-BOO/205/2007 від 04.12.2007 року, додатковим договором № 7 від 15.02.2017 року до кредитного договору № СМ-SМЕВ00/176/2008 від 21.01.2008 року та додатковим договором № 6 від 15.02.2017 року до кредитного договору № СМ-SМЕВ00/199/2008 від 06.03.2008 року було змінено валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню.

Так, сторони вищезазначених додаткових угод здійснили переведення іноземної валюти кредиту долара США в українську гривню, зазначивши у вище вказаних додаткових договорах суму заборгованості по кредитних договорах у гривні, визначивши суму і кошти, які необхідно сплатити позичальнику для виконання порядку і умов прощення валютного кредиту в гривні та зазначили суму до списання в гривні, змінивши валюту виконання кредитних зобов`язань.

Окрім того, як встановлено судом з листа ТОВ "ОТП Факторинг Україна" від 31.08.2022 року № 11172, позивачу у формі № 1-ДФ були зазначені суми анулювання (прощення) боргу за кредитними договорами № CNL-BOO/205/2007 від 04.12.2007 року, № СМ-SМЕВ00/176/2008 від 21.01.2008 року, № СМ-SМЕВ00/199/2008 від 06.03.2008 року без зазначення курсової різниці, розрахованої кредитором відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідних положень ПК України (а.с. 237, том 2).

Разом з тим суд наголошує, що зміна валюти за відповідним кредитом з іноземної валюти у гривню, передбачає автоматичне виникнення курсової різниці в сумах прощеного боргу.

Так, відповідно до положень податкового законодавства, при розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу необхідно встановити прощену (анульовану) кредитором суму, що відповідно не вважається податковим благом та становить собою розмір різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року.

Принагідно, суд зазначає, що обов`язок проведення контролюючим органом вказаного розрахунку з урахуванням пільг, передбачених пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України контролюючим органом не заперечується.

Так, відповідно до умов додаткового договору № 6 від 18.08.2015 року до кредитного договору № CNL-B00/205/207 позивачеві було прощено основну суму боргу у розмірі 1367591,09 грн.

Згідно з архівом валютних курсів Інтернет представництва Національного банку України офіційний курс НБУ станом на дату укладення цієї додаткової угоди року складав 22,018809 грн за 1 долар США.

Тобто, прощена основна сума боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валютного зобов`язання за таким кредитом складає 62110,13 доларів США (1367591,09 грн/22,018809 грн)

Офіційний курс НБУ станом на 01.01.2014 року складав 7,9930 грн за 1 долар США .

Сума аналізованого боргу, що визначена за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року становить 496446,27 грн (62110,13 доларів США*7,9930 грн)

Таким чином, різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року складає 8711144,82 грн. Вказана сума, відповідно, не вважається податковим благом.

Тобто, сума загального річного оподатковуваного доходу за 2015 рік, отриманого позивачем як податкове благо у вигляді суми боргу, анульованого кредитором склала 496446,27 грн.

Станом на виникнення у позивача податкового обов`язку п. 167.1 ст. 167 ПК України діяв наступній редакції: ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Так як база оподаткування щодо доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного податкового року, то застосовується ставка 15% та 20% відповідно.

Відтак, податок на доходи фізичних осіб, що підлягав сплаті за отримане податкового внаслідок прощення боргу за 2015 року складає 98680,25 грн.

З урахуванням штрафних санкцій у розмірі 25%, передбачених п. 123.1 ст. ПК України (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) сума грошового зобов`язання з ПДФО за отримане податкове благо внаслідок прощення боргу виникло на підставі додаткового договору № 6 від 18.08.2015 року становить 123350,31 грн.

Відповідно до умов додаткового договору № 6 від 18.08.2015 року до кредитного договору № CNL-B00/205/207 позивачеві було прощено основну суму боргу у розмірі 1367591,09 грн.

Так, сума грошового зобов`язання з військового збору з урахуванням штрафних санкцій становить 9308,36 грн.

Надалі, відповідно до умов договору № 7 від 15.02.2017 року до кредитного договору № СМ-SМЕВ00/176/2008 від 21.01.2008 року позивачу було анульовано (прощену) основну суму боргу у розмірі 10001156,16 грн, що у розрахунку за офіційним курсом НБУ на 15.02.2017 року складає 367278,24 доларів США (10001156,16 грн/27,2305 грн).

Сума такого боргу, визначена за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року складає 2935654,97 грн (367278,24 доларів США*7,9930 грн).

Таким чином, різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року, що не вважається податковим боргом складає 7065501,19 грн.

Тобто, сума загального річного оподатковуваного доходу, що виникла внаслідок прощення боргу на підставі додаткового договору № 6 від 15.02.2017 року, отриманого позивачем як податкове благо складає 2935654,97 грн.

Окрім того, відповідно до умов додаткового договору № 6 від 15.02.2017 року до кредитного договору № CM-SMEB00/199/2008 від 06.03.2008 року позивачеві було анульовано (прощено) основну суму боргу у розмірі 4998932 грн, що у розрахунку за офіційним курсом НБУ на 15.02.2017 року складає 183578,67 доларів США (4998932 грн/27,2305 грн).

Сума такого боргу, визначена за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року складає 1467344,31 грн (183578,67 доларів США*7,9930 грн).

Таким чином, різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014 року, що не вважається податковим боргом складає 3531587,69 грн.

Тобто, сума загального річного оподатковуваного доходу, що виникла внаслідок прощення боргу на підставі додаткового договору № 7 від 15.02.2017 року, отриманого позивачем як податкове благо складає 1467344,31 грн.

Відтак, сума загального річного оподатковуваного доходу за 2017 рік, отриманого позивачем як податкове благо у вигляді суми боргу, анульованого, прощеного кредитором за його самостійним рішенням, з урахуванням положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України становить 4402999,28 грн.

Відповідно до положень п. 167.1 ст. 167 ПК України у редакції, що діяла на момент виникнення вищевказаних зобов`язань ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Тобто у позивача виник обов`язок зі сплати грошових зобов`язань з ПДФО у розмірі 792539,87 грн (4402999,28 грн*18%).

З урахуванням штрафних санкцій у розмірі 25% відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України, загальна сума грошового зобов`язання з ПДФО за 2017 рік складає 990674,84 грн (792539,87 грн +792539,87 грн *25%).

Військовий збір, що має бути сплачений за 2017 рік, з урахуванням вищезазначених сум доходу, складає 66044,99 грн (4402999,28грн*1,5%), а з урахуванням штрафних санкцій - 82556,24 грн.

Разом з тим, підсумовуючи наведене вище, суд зазначає, що контролюючий орган здійснив розрахунок податку на доходи фізичних осіб, військового збору та, як наслідок, штрафних (фінансових) санкцій виходячи з усієї суми прощеного (анульованого) боргу позивача в розмірі за 2015 року в сумі 1367591,09 грн та за 2017 рік - 15000088,16 грн, в тому числі сум, що не вважаються додатковим благом.

Тобто контролюючим органом не враховано те, що кредитором прощено борг позивача без урахування розміру курсової різниці, що призвело до того, що вказаний борг віднесено до додаткового блага у повному обсязі, та відповідно до вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України включено до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Суд наголошує, що контролюючим органом фактично допущено порушення розрахунку, у зв`язку з неврахуванням преференцій, передбачених пунктом 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, що призвело до нарахування неспівмірних із обставинами справи грошових зобов`язань.

З огляду на те, що помилки, допущені контролюючим органом, не є абсолютною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення та не можуть слугувати підставою для уникнення позивачем відповідальності за невиконання вимог податкового законодавства, суд вважає за доцільне скасувати оскаржуване податкове рішення в частині, шляхом виключення протиправно нарахованих грошових зобов`язань з усієї суми прощеного боргу.

21.05.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 824/257/18-а (адміністративне провадження № К/9901/22688/19) досліджував питання щодо правової можливості суду виділити із загального обсягу грошових зобов`язань платника податків суму, яка збільшена правомірно, не скасовуючи при цьому податкове повідомлення-рішення.

Верховний Суд акцентував увагу на тому, що враховуючи, що суми грошових зобов`язань, штрафних (фінансових) санкцій, боргу (недоїмки), яких стосуються позовні вимоги, визначені позивачу за конкретними окремими підставами, які відображені в акті перевірки, а при вирішенні відповідного спору суд не позбавлений можливості скасувати рішення суб`єкта владних повноважень у частині та, за встановлення у судовому процесі об`єкту оподаткування та його вартісне вираження, суд не позбавлений можливості виділити із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена правомірно. Такі дії суду не є підміною повноважень контролюючого органу, а є способом відновлення порушених прав та інтересів та справедливості в цілому, що відповідає повноваженням адміністративного суду.

Аналогічне правозастосування викладене в постановах Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 806/2049/18, від 26.12.2018 року по справі № 2а/0370/3780/11 та від 23.10.2018 року по справі № 808/3458/16.

Таким чином, суд констатує часткову правомірність нарахування податковим органом грошових зобов`язань зі сплати ПДФО у розмірі 1114025,15 грн та грошових зобов`язань зі сплати військового збору - 91865,60 грн.

Відтак, слід скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління ДФС у Вінницькій області № від 05.02.2019 року у частині збільшення суми грошового зобов`язання у розмірі 2602131,21 грн та податкове повідомлення-рішення головного управління ДФС у Вінницькій області № від 05.02.2019 року у частині збільшення суми грошового зобов`язання у розмірі 215029,39 грн.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових рішень має саме податкове управління.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління ДФС у Вінницькій області № від 05.02.2019 року у частині збільшення суми грошового зобов`язання у розмірі 2602131,21 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління ДФС у Вінницькій області № від 05.02.2019 року у частині збільшення суми грошового зобов`язання у розмірі 215029,39 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович