Справа № 120/16991/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 р. Справа № 120/16991/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

10.11.2023 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов`язання відповідача 1 зарахувати позивачу до стажу державної служби: період строкової військової служби з 28.10.1972 по 02.11.1974, період роботи інструктором організаційного відділу Могилів-Подільського комітету Комуністичної партії України з 19.03.1985 по 24.03.1990, стаж державної служби за період роботи у Вінницькій митниці з 20.07.1992 по 19.04.2011 на посаді начальника відділу організації митного контролю та роботи митних посередників та призначити позивачу пенсію як державному службовцю по віку з 26.09.2023 на підставі довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 22.09.2023 № 7.12-1/22/8.19/6703 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 22.09.2023 № 7.12-1/22/8.19/6704, виданих Державною митною службою України (Вінницька митниці), шляхом переведення з пенсії по віку відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач звернувся до відповідача 1 з заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби. Розгляд заяви за принципом екстериторіальності здійснено відповідачем 2 та прийнято рішення № 15 від 02.10.2023 про відмову у переведенні на пенсію за віком, оскільки ст. 37 Закону № 3723-ХІІ не поширюється на працівників митної служби.

Позивач з вказаним рішенням пенсійного органу не погоджується та вважає його протиправним.

Ухвалою суду від 15.11.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

07.12.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач 1 зазначає, що під час розгляду заяви позивача про переведення на інший вид пенсії було встановлено, що згідно із записами у трудовій книжці в період з 20.07.1992 по 19.04.2011 ОСОБА_1 працював на посадах в.о. начальника митниці та начальника митниці і стаж на відповідних посадах склав 18 років 8 місяців 7 днів.

Відповідач 1 вказує на те, що основним критерієм, за яким визначається віднесення тієї чи іншої посади до відповідних категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою рангу. Оскільки позивачу не встановлювався ранг державної служби та займані ним посади не віднесені до відповідних категорій посад державних службовців, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

При цьому відповідач 1 наголошує, що в оспорюваному рішенні не надавалася оцінка питанню щодо зарахування/не зарахування позивачу періодів строкової служби в Радянській армії з 28.10.1972 по 02.11.1974 та роботи інструктором організаційного відділу Могилів-Подільського комітету Комуністичної партії України з 19.03.1985 по 24.03.1990.

07.12.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач 2 зазначає, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача на Вінницькій митниці з 20.07.1992 по 19.04.2011, то відповідач 2 вважає, що оскільки ОСОБА_1 присвоювались спеціальні звання, а не ранги державних службовців, відповідні періоди не можуть бути зараховані до стажу державної служби.

Щодо зарахування до стажу державної служби період строкової військової служби з 28.10.1972 по 02.11.1974, то відповідач 2 зауважує, що у трудовій книжці позивача запис про проходження військової служби відсутній, тоді як жодних інших документів в цій частині не надано. Крім того, час військової служби зараховується до стажу державної служби за умови, що державний службовець залишився у трудових відносинах з державним органом.

Щодо зарахування періоду роботи інструктора організаційного відділу Могилів-Подільського комітету Комуністичної партії України з 19.03.1985 по 24.03.1990, то відповідач 2 зазначає, що у зв`язку з набуттям чинності нового Закону № 889-VIII, втратив чинність і порядок обчислення стажу державної служби, яким було передбачено зарахування до стажу державної служби періоду роботи на виборних та інших відповідальних посадах в партійних, профспілкових і комсомольських організаціях.

Щодо врахування довідок, виданих Державною митною службою України, то така вимога, на думку відповідача 2, є передчасною, оскільки може розглядатися лише після вирішення питання про наявність у позивача відповідного права на перехід з пенсії за віком згідно з Законом № 1058-IV на пенсію за віком згідно з Законом № 889-VIII.

Відтак відповідача 2 зазначає, що оскільки станом на 01.05.2016 позивач не обіймав посаду державного службовця та у нього відсутній страж державної служби 20 років, то правових підстав для його переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" немає.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив, що позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

26.09.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду в Івано-Франківській області з прийняттям рішення від 02.10.2023 № 15, який відмовлено у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про Державну службу".

Підставою для такого рішення стало те, що оскільки стаття Закону України № 3723-XII не поширюється на працівників митної служби, перерахунок пенсії (переведення на пенсію за віком) відповідно до Закону № 889-VІІІ неможливий.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується, вважає його протиправним, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.93, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Цими пунктами передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 встановлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Зокрема пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З наведеного слідує, що після 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 569/350/17, від 03.07.2018 у справі № 586/965/16-а та від 10.07.2018 у справі № 591/6970/16-а.

Підставою для відмови позивачу у переведенні на пенсію державного службовця слугувало те, що, на думку пенсійного органу, стаття Закону України № 3723-XII не поширюється на працівників митної служби.

Оцінюючи такі доводи суд враховує, що відповідно до пункту 8 Прикінцевих положень Закону № 899-VIII стаж державної служби за періоди роботи до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Водночас до моменту вступу в дію Закону № 899-VII порядок обчислення стажу державної служби регулювався постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283.

Згідно з пунктом 2 цього Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у ст. 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Частиною 17 статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 було регламентовано, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України.

Так, стаття 154 Митного кодексу України 1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.

Статтею 430 Митного кодексу України 2002 року (який набрав чинності 01.01.2004) було визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України "Про державну службу". Пенсійне забезпечення працівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, які не є посадовими особами, здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства України про пенсійне забезпечення.

Частиною 1 статті 569 Митного кодексу України 2012 року установлено, що працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у ст. 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Відповідно до ст. 573 Митного кодексу України посадовим особам органів доходів і зборів присвоюються такі спеціальні звання, як дійсний державний радник податкової та митної справи, державний радник податкової та митної справи І рангу; державний радник податкової та митної справи II рангу; державний радник податкової та митної справи III рангу; радник податкової та митної справи І рангу; радник податкової та митної справи II рангу; радник податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи І рангу; інспектор податкової та митної справи II рангу; інспектор податкової та митної справи III рангу; інспектор податкової та митної справи IV рангу; молодший інспектор податкової та митної справи. Спеціальні звання податкової та митної справи присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

За змістом положень ст. 588 Митного кодексу України 2012 року пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Також частиною 2 статті 588 Митного кодексу України 2012 року визначено, що пенсійне забезпечення працівників органів доходів і зборів, які не є посадовими особами, здійснюється на підставах та у порядку, встановлених законом.

З наведеного висновується, що період роботи (служби) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача в період з 20.07.1992 по 19.04.2004 він працював на посадах в.о. начальника митниці та начальника митниці і стаж на відповідних посадах становить 18 років 8 місяців 7 днів, що також підтверджується спірним рішенням.

У вказаний період позивачу присвоювались персональні та спеціальні звання, а саме персональне звання радника митної служби ІІ рангу, І рангу, державного радника митної служби ІІІ рангу.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати, визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 839 (далі Порядок № 839) (постанова втратила чинність у частині, що стосується присвоєння спеціальних звань посадовим особам митних органів згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 501 від 17.06.2020).

Згідно з п. 9 Порядку № 839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами п. 3 Порядку № 839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.

Постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2016 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі Постанова № 306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Наведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в цьому випадку митного органу, віднесені до державних службовців з певними особливостями, а саме з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Відтак спеціальні звання посадових осіб контролюючих органів прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою № 306.

Додатками 6, 13 Постанови № 306 передбачено, що спеціальне звання "Радник митної служби III рангу" прирівнюється до 6 рангу державного службовця, "Радник митної служби II рангу" прирівнюється до 5 рангу державного службовця, "Інспектор митної служби III рангу" прирівнюється до 9 рангу державного службовця, "Інспектор митної служби II рангу" прирівнюється до 8 рангу державного службовця, "Інспектор митної служби I рангу" прирівнюється до 7 рангу державного службовця.

Отже, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому періоди проходження служби в митних органах повинні зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Відтак стаж роботи позивача в митних органах з 20.07.1992 по 19.04.2011 підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що своєю чергою становить 18 років 8 місяців 7 днів.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 15 від 02.10.2023 не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує право позивача на пенсійне забезпечення, а тому підлягає скасуванню.

Отже, в цій частині позовні вимоги суд визнає обґрунтованими і задовольняє.

Щодо зарахування до стажу державної служби позивача періоду проходження військової служби з 28.10.1972 по 02.11.1974 та періоду роботи інструктором організаційного відділу Могилів-Подільського комітету Комуністичної партії України з 19.03.1985 по 24.03.1990, то суд бере до уваги, що в оспорюваному рішенні пенсійного органу вказано лише про те, що згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 з 1992-2011 рр. працював виконуючим обов`язки начальника митниці та начальника митниці і стаж роботи на відповідних посадах склав 18 років 8 місяців 7 днів; оскільки стаття 37 Закону України № 3723-ХІІ не поширюється на працівників митної служби, підстав для здійснення перерахунку пенсії (переведення на пенсію згідно з Законом України "Про державну службу") немає.

Звідси випливає, що питання щодо зарахування/не зарахування відповідних періодів до стажу державної служби відповідачами взагалі не оцінювалося.

Відтак суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення і як наслідок зобов`язати вчинити певні дії.

Слід звернути увагу, що функції органів Пенсійного фонду щодо обчислення страхового стажу особи та призначення пенсії за віком відносяться до виключної компетенції відповідачів.

Відповідачем 2 не було надано належної оцінки в оскаржуваному рішенні відомостям про трудову діяльність позивача в цілях переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII, не підтверджено чи не спростовано усього його стажу державної служби, що позбавляє суд можливості здійснити контроль правомірності реалізації дискреційних повноважень органу Пенсійного фонду України та прийняти рішення зобов`язального характеру про зарахування до стажу державної служби конкретних періодів роботи позивача. Протилежний підхід призведе до втручання у цьому разі в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема самостійно здійснювати розрахунок страхового стажу та нарахування пенсії.

Аналогічного висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах № 240/10097/22 від 25.10.2023, № 560/895/23 від 28.09.2023 та № 560/4016/23 від 29.08.2023.

Крім того, передчасними суд вважає позовні вимоги про зобов`язання відповідача 1 з 26.09.2023 призначити та виплачувати позивачу пенсію державного службовця по віку відповідно до Закону України "Про державну службу" на підставі даних довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 22.09.2023 № 7.12-1/22/8.19/6703 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 22.09.2023 № 7.12-1/22/8.19/6704, виданих Державною митною службою України (Вінницька митниці).

Перш за все суд зауважує, що ключовим правовим питанням, щодо якого фактично виник спір між сторонами у цій справі, є право позивача на переведення із пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII. Тобто питання щодо розміру пенсії позивача, у разі переведення, є похідним та вирішується після вирішення питання про наявність у позивача відповідного права на переведення.

Як встановлено судом, оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця по віку з підстав відсутності, на думку відповідачів, у позивача права на отримання такої пенсії, без дослідження та оцінки питань, пов`язаних із розміром спірної пенсії.

Тому суд не може перебирати на себе виключну компетенцію пенсійного органу та самостійно вирішувати ті питання, які не були предметом його розгляду.

До того ж судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

При цьому враховується правова позиція, наведена у постанові Верховного Суду від 14.09.2020 у справі № 560/2120/20 (пункти 59-63).

Частиною четвертою статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час розгляду цієї справи суд надав оцінку тим підставам, які, на думку відповідачів, перешкоджали призначенню позивачу пенсії державного службовця за віком. Проте, у зв`язку із скасуванням оскаржуваного рішення, процедура розгляду заяви позивача про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" вважається незакінченою і пенсійний орган, реалізуючи свої законні повноваження щодо призначення (переведення/перерахунку) пенсії, повинен повторно розглянути відповідну заяву позивача та прийняти за результатами її розгляду рішення з урахуванням висновків суду.

За встановлених обставин справи, саме такий спосіб захисту порушених прав та інтересів позивача суд вважає найбільш правильним і таким, що не буде суперечити закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 15 від 02.10.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоди роботи з 20.07.1992 по 19.04.2011 та повторно розглянути заяву позивача від 26.09.2023 про переведення на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII "Про державну службу".

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, оскільки позовні вимоги мають немайновий характер, а позов задоволено частково, на користь позивача належить стягнути половину понесених ним судових витрат зі сплати судового збору, тобто 536,80 грн, за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів у справі (порівно).

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 15 від 02.10.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи в митних органах з 20.07.1992 по 19.04.2011 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2023 про його переведення на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу".

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 268,40 грн (двісті шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 268,40 грн (двісті шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005);

3) відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, місцезнаходження: вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Повне судове рішення складено 30.01.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович