Справа № 160/30486/23
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -
21.11.2023 року засобами поштового зв`язку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірах, визначених Постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022р. №168;
- зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду від моменту отримання ним поранення 03.09.2022 року по дату звільнення 15.07.2023 року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та приймав участь в заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 року встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00грн. щомісячно, а тим які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебувають безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу часті у таких заходах. ОСОБА_1 03 вересня 2022 року під час виконання бойового завдання отримав поранення та 15 липня 2023 року його було звільнено з військової служби за станом здоров`я. Проте, за період з 03.09.2022 року по 15.07.2023 року на виконання вимог Постанови № 168 від 28.02.2022 року позивач не отримав додаткову винагороду та грошове забезпечення. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення в повному обсязі протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Копію ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами адміністративної справи отримано військовою частиною НОМЕР_1 29.11.2023 року засобами поштового зв`язку, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Відповідачем відзиву проти позову не було надано, з клопотаннями, заявами, поясненнями відповідач до суду не звертався.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.8 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є типові справи.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.06.2022 № 184 солдата ОСОБА_1 зараховано у розпорядження військової частини НОМЕР_1 та з 29.06.2022 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.09.2022 № 260 вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відрядження з районів виконання бойових (спеціальних) завдань у складі Оперативного Угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в Херсонській області, щодо забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (в умовах воєнного стану) з 03 вересня 2022 року солдат ОСОБА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 03.09.2022 № 2825 призначено службове розслідування з метою встановлення причин та умов отримання 03 вересня 2022 року травмування під час ворожого обстрілу поблизу н.п. Петрівка Херсонської області солдатом ОСОБА_1 .
Актом службового розслідування встановлено, що причиною бойового травмування солдата ОСОБА_1 вважаються дії противника внаслідок ворожого обстрілу поблизу н.п. Петрівка Херсонської області, бойове травмування отримане при виконанні бойового завдання зі стримування збройної агресії рф.
Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.09.2022 № 260 вважається таким, що вибув на лікування солдат ОСОБА_1 , стрілець-помічник гранатометника механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 № 3254 завершено службове розслідування, встановлено, що бойове травмування, отримане стрільцем-помічником гранатометника механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону солдатом ОСОБА_1 , вважати пов`язане з захистом Батьківщини під час виконання обов`язків військової служби в районі проведення бойових дій на території Херсонської області.
Медичною характеристикою начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 встановлено діагноз ОСОБА_1 вибухова травма, закрита черепно- мозкова травма, струс головного мозку, акубаротравма.
30.09.2022 відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 288 солдату ОСОБА_1 виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.
10.10.2022 року військовою частиною НОМЕР_1 складено довідку № 4371, якою підтверджено, що солдат ОСОБА_1 отримав 03 вересня 2022 року травму (поранення) при проходженні військової служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, в районі проведення бойових дій на території Дніпропетровської та Херсонської областей.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.10.2022 № 321 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що (проходив лікування в медичних закладах: м. Дніпро, м. Умань, м. Одеса) прибув з військово-медичного клінічного госпіталю м. Старокостянтинів Хмельницької області на лікування з 29 жовтня 2022 року.
05.11.2022 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №328 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у відпустку після лікування у зв`язку з хворобою.
05.12.2022 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №366 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з щорічної відпустки; з відпустки після лікування у зв`язку з хворобою.
06.12.2022 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №367 солдата ОСОБА_1 звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою.
14.12.2022 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №379 солдата ОСОБА_1 зараховано на відповідні види котлового забезпечення.
22.12.2022 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №387 солдата ОСОБА_1 знято з відповідних видів котлового забезпечення та вважається таким, що вибув до комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги «Дніпропетровської обласної ради» м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на лікування.
30.12.2022 відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 395 солдату ОСОБА_1 виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.
04.01.2023 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №4 солдата ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира частини, як такого, що знаходиться на лікуванні.
18.02.2023 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №52 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з комунального підприємства «Криворізька багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.
20.03.2023 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №85 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відпустки для лікування у зв`язку з хворобою.
22.03.2023 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №87 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що вибув до державної лікарні «Міністерства внутрішніх справ України» м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на лікування.
25.03.2023 року відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №90 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув з комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська лікарня № 7» м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, який перебував на лікуванні з 24 лютого 2023 року по 24 березня 2023 року.
Свідоцтвом про хворобу № 5594/2023 від 21 червня 2023 року військово-лікарською комісією при КП «ДБКЛПД» ДОР встановлено непридатність ОСОБА_1 до військової служби.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.07.2023 № 202 солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 16 запасної роти, звільнено з військової служби у відставку з урахуванням пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підпункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), з 15 липня 2023 року виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Синельниківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області.
Карткою особового рахунку працівника за 2023 рік ОСОБА_1 підтверджено нарахування додаткової винагороди, що встановлено постановою КМУ №168 в наступних розмірах: січень 30 000грн.; лютий 30 000грн.; березень 0,00грн.; квітень 0,00грн.; травень 0,00грн.; червень 0,00грн.; липень 0,00грн.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у нарахуванні грошової винагороди не в повному обсязі та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі, також - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (надалі, також - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022/, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023 та триває до теперішнього часу.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (надалі, також - Постанова №168), яка набрала чинності 28.02.2022 та застосовується з 24.02.2022.
Пунктом 1 Постанови №168, зокрема, встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях або заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацем 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Відповідно до пункту 7 окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 № 912/в/29, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень належить включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
При цьому підставою для видання такого наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.
В даному ж випадку, вищевказані умови, які необхідні для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди позивачем дотримані та підтверджуються довідкою військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 10.10.2022 №4371 та наявними в матеріалах справи наказами командира військової частини НОМЕР_1 про вибуття солдата ОСОБА_1 на лікування та свідоцтвом про хворобу № 5594/2023.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Щодо виплати позивачу винагороди за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-XII, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.
Згідно з абзацом 4 пункту 1 Постанови №168 умовою для виплати додаткової винагороди є перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Згідно пунктом 9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Відповідно, перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, на підставі абз.4 п.1 Постанови №168.
Суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься свідоцтво про хворобу № 5594/2023, відповідно якого ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 03.09.2022 по 16.09.2022, з 16.09.2022 по 20.09.2022, з 20.09.2022 по 30.09.2022, з 30.09.2022 по 04.10.2022, з 05.10.2022 по 28.10.2022, з 22.12.2022 по 17.02.2022 та військово-лікарською комісію надавались відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. У свідоцтві про хворобу також зазначено, що травма позивача «ТАК, пов`язана із проходженням військової служби», за ступенем тяжкості, травма позивача визначена як «тяжка».
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не виплачено позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, за весь період його відпустки для лікування після тяжкого поранення.
Дослідивши наведені вище обставини справи та письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд вважає, що позивачу додаткова винагорода, яка визначена постановою КМУ від 28.02.2022 N 168, виплачувалась не в повному обсязі.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірах, визначених постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022р. №168.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову винагороду, визначену постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2022р. №168, починаючи від моменту отримання ним поранення 03.09.2022 року по дату звільнення 15.07.2023 року в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно, з урахуванням виплачених сум.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук