Справа № 300/1139/2
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 січня 2024 року

м. Київ

справа №300/1139/2

адміністративне провадження № К/990/2477/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Мартинюк Н.М., Соколова В.М.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури, в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ керівника Івано-Франківської обласної прокуратури від 14 лютого 2023 року №81К про звільнення її з посади прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 15 лютого 2023 року; поновити на посаді прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури Івано-Франківської області з 15 лютого 2023 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року, в позові відмовлено.

15 січня 2024 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути оскаржені судові рішення на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скасувати їх та задовольнити позов.

Предметом спору цій справі є правомірність звільнення прокурора, яка має статус матері-одиначки, з органів прокуратури за рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження нею атестації.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції застосував висновки Верховного Суду, сформовані у справах №№240/17743/20, 520/6591/20, 420/2859/21, 420/4754/20 та 580/281/21. Так, у зазначених справах Суд указав, що підставою для звільнення прокурора є одна з підстав, передбачених підпунктами 1 - 4 пункту 19 розділу ІІ Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі - Закон №113-ІХ), а нормативною підставою є пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Відповідно до частини третьої 184 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Водночас у таких правовідносинах спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини є Закон №113-IX, а положення трудового законодавства, які містить КЗпП України, є загальними для правовідносин, пов`язаних з проходженням публічної служби і їх можна і потрібно застосовувати у тому випадку, коли спеціальні норми не регулюють певних аспектів правовідносин, які є об`єктом спеціального регулювання. Верховний Суд зауважив, що спеціальні норми достатньо чітко й однозначно регулюють питання, пов`язані з припиненням публічної служби (в органах прокуратури) і умовами/правилами переведенням прокурорів на посади в Офісі Генерального прокурора, обласних і регіональних прокуратурах в рамках реформування органів прокуратури, але це регулювання відрізняється від правил загального трудового законодавства. Відсутність у спеціальному законі норм, які передбачають гарантії/пільги при звільненні певним категоріям осіб на кшталт тих, які містить КЗпП України, у цьому випадку не можна вважати прогалиною, яку можна «заповнити» шляхом застосування загальних норм трудового законодавства. Так само помилково буде вважати, що загальні норми трудового законодавства (у контексті цієї справи мовиться про гарантії/пільги при звільненні) можуть превалювати над нормами спеціального закону (Закону № 113-ІХ), які передбачають інакший підхід до прийняття рішень щодо проходження/припинення публічної служби. Тому положення КЗпП України щодо гарантій, при прийнятті на роботу і заборони звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей (стаття 184) не впливають на порядок застосування до правовідносин, пов`язаних з реформою органів прокуратури, впровадженої Законом №113-ІХ, положень пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону (у поєднанні з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»). За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 , як одинокої матері, не суперечить положенням статті 184 КЗпП України.

Верховний Суд відхиляє аргументи ОСОБА_1 щодо відсутності висновку Верховного Суду з питання застосування приписів пунктів 10, 18, 19, 22 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у взаємозв`язку з вимогами частини другої статті 19 Конституції України, статей 5-1, 184 КЗпП України та частини третьої статті 16 Закону України «Про прокуратуру» у контексті правомірності окремо визначеної категорії рішень органу прокуратури про закріплення прокурора за відділом з визначенням робочого місця, оскільки предмет спору у цій справі безпосередньо стосується наказу про звільнення позивача. Будь-яких інших наказів ОСОБА_1 у цій справі не оскаржувала.

Враховуючи те, що інші доводи касаційної скарги зводяться до загальних посилань на висновки Верховного Суду, що не є релевантними до спірних правовідносин, та практику Європейського суду з прав людини, Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, так як висновки суду апеляційної інстанції відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: Н.М. Мартинюк

В.М. Соколов