Справа № 707/2920/23
Суддя: Кондрацька Н. М.
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 707/2920/23
Провадження № 2-а/711/4/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Кондрацької Н.М.

при секретарі Мелещенко О.В.

адвоката Михайленка А.П.

представника відповідача згідно доручення Желізняк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайленко Анатолій Петрович, до Головного управління Національної поліції Черкаській області про скасування постанов у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, -

в с т а н о в и в:

На розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю 09.10.2023 надійшла справа № 707/2920/23 згідно ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 21.09.2023 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайленко Анатолій Петрович, до Головного управління Національної поліції Черкаській області про скасування постанов у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2023 суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Наталія Миколаївна, у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 707/2920/23, провадження № 2-а/711/58/23.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.06.2023 у місті Сміла, нарядом групи реагування патрульної поліції, а саме сержантом поліції Коломієць Р.В. (спеціальний жетон - № 0166514) та його колегою, особу якого встановити не вдалося, зупинили транспортний засіб «Daewoo Nехіа», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . На місці зупинення транспортного засобу жодних адміністративних матеріалів складено не було, але згодом у телефонному режимі позивач отримав інформацію, зателефонувавши на телефонну лінію 102 для уточнення інформації щодо розгляду поданих ним скарг на дії працівників поліції, про те, що стосовно нього була складена постанова серії БАД № 344350 від 05.06.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, передбачене ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Разом з тим зазначає, що копію постанови позивач у встановлений законом спосіб не отримав. Тож, позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Михайленко А.П. № 210623/02 від 21.062023. Представник позивача 27.06.2023 направив адвокатський запит до ГУ НП в Черкаській області з вимогою про надання постанови та надати докази вчинення позивачем зазначених у постанові правопорушень, на який 14.07.2023 надано відповідь № 20/м-11 адв, в якій зазначено, що у зв`язку з відмовою позивача від підпису постанови та отримання її копії, відділом поліції № 2 Черкаського районного управління національної поліції, за вих. № 8242 від 06.06.2023 надіслано листом за місцем проживання правопорушника, позивач копії постанови не отримував, але ж своєю відповіддю на адвокатський запит підтверджують факт винесення такої постанови. Відповідно до ч.3 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. В даному випадку причиною зупинки автомобіля поліцейськими було порушення водієм правил дорожнього руху, але надалі поліцейський зазначив, що вбачає очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність автомобіля, а саме не горить права фара у режимі ближнього світла. Вважає, що у поліцейського не було підстав для зупинення транспортного засобу, оскільки не існувало достатніх підстав, що особа вчинила правопорушення. Крім того, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Посилання на жоден із цих доказів, окрім відеоматеріалів, які передбачені ст. 251 КУпАП, у винесеній постанові є відсутніми виходячи з відповіді на адвокатський від 14.07.2023 № 20/м-11адв, де поданими доказами є два відеозаписи з нагрудної бодікамери поліцейських. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Зазначає, що з відеозаписів, наданих поліцією не вбачається порушення позивачем жодного правила дорожнього руху, зокрема правил технічного стану транспортного засобу та їх обладнання (п.31.4.3 ПДР), тож відмовився надавати документи, що посвідчують право позивача на керування транспортним засобом, на незаконну вимогу працівників поліції.

Враховуючи викладене вище, просить суд скасувати постанову серії БАД № 344350 від 05.06.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 125 та ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрави на отримання професійної правничої допомоги за договором про надання правової допомоги № 210623/02 від 21 червня 2023 року у розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.10.2023 прийнято позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Зокрема, суд ухвалив, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст.162 КАС України.

Представником відповідача Головного управління Національної поліції Черкаській області від 02.11.2020 ОСОБА_2 до суду подано відзив на адміністративний позов, у якому вважає, що адміністративний позов не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до п. 2.4. Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Відповідно до п. 31.1 Правил дорожнього руху України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Крім того, згідно п. 31.6. ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів. Згідно 19.1. ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла. Відповідно до статті 125 КУпАП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження. Враховуючи те, що під час руху автомобіля позивача було виявлено очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу, тому згідно п.2 ч. 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським зупинено транспортний засіб, а тому безпідставним є посилання позивача про відсутність підстав для зупинення транспортного засобу. Щодо посилання позивача, що є порушенням вимог до технічного стану транспортного засобу та їх обладнання саме не негоряща лампа лівої фари у режимі ближнього світла зазначають наступне. Вимоги п.п. «А» п. 19.1. ПДР вказує, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла, а п.п. «Б» п. 31.6. ПДР вказує, що забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів. Тобто законодавець чітко вказує на множинність трактування: «фари», а не «фара», а тому у поліцейських були законі підстави для зупинення транспортного засобу відповідно до п.2 ч. 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», так як були технічні несправності транспортного засобу. Щодо посилання позивача на п.2 ч. 1 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення зазначаємо наступне. Відповідно до п. 2.4. Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. Згідно з пунктом 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу зобов`язаний мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. З відеозапису з камери № 108 слідує, що поліцейський, який зупинив транспортний засіб представився та повідомив причину зупинки. Крім цього, з посиланням на вимоги п.2.4. ПДР запропонував неодноразово надати документи на паво керування транспортного засобу, проте останній не виконав вимоги поліцейського та не пред`явив жодних документів, що свідчить про наявність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 статті 126 КУпАП. З цього ж відеозапису слідує, що поліцейським повідомлено позивачу, о 05.06.2023 розглядається справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 статті 126 та вкотре запропоновано надати посвідчення водія, реєстраційні документа на транспортний засіб, останній їх не надав. Роз`яснено його права та з`ясовано чи останній буде отримувати копію постанови. Позивач зазначив, отримуватиме копію постанови. Поліцейським повідомлено про необхідність зачекати поки останній її складе. Проте, позивач поїхав з місця події, не дочекавшись складання постанови та надання її позивачу. До того ж, в постанові про адміністративне правопорушення не інкримінується позивачу порушення п. 31.4.3. ПДР, а тому такі посилання є безпідставними та необґрунтованими. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. Тож вважають, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а позовна вимога про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05.06.2023 серії БАД № 344350 не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач керував транспортним засобом на якому не працювала права фара в режимі ближнього світла фар та не пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а ГУНП в Черкаській області, як суб`єкт владних повноважень під час винесення постанови про витягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Кодексом країни про адміністративні правопорушення. Щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу зазначає, що до позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги № 210623/01 від 21.06.2023, укладеного позивачем з адвокатом. У п.3.1 Розділу 3 Порядку розрахунків сторін Договору сторони погодили, що надання правової допомоги адвокатом здійснюється платно або безоплатно. У разі якщо сторони визначили, що правова допомога надається за плату, то укладається додаткова угода до цього договору. Згідно наданої додаткової угоди № 1 від 23.06.2023 до договору про надання ' швової допомоги № 210323/01 від 21.06.2023 слідує, що сторони встановили, що правова допомога з питань визначених у цій додатковій угоді є оплатою та вартість є узгодженою. Вид правової допомоги: вивчення матеріалів справи, а також судових рішень стосовно «Підприємство Жаботинський консервний завод «ГАЙ- ДА-МАКИ». Вартість - 20000 грн. Доказом сплати адвокат зазначає довідку про отримання адвокатом нагороди за договором від 21.06.2023, в якій зазначає, що в Додатку 1 до зазначеного вище договору було визначено вид правової допомоги, яку надає адвокат. За умовами договору винагорода за договором складає 15000 грн., проте з наданої додаткової угоди до договору слідує інші види правової допомоги та інший розмір. Представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених судових витрат, довідка про отримання адвокатом винагороди за договором не може бути належним доказом підтвердження сплати винагороди, оскільки не є документом, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформленим у встановленому законом порядку. Отже, сума витрат на правову допомогу перевищує суму штрафу у 35 разів та не є розумною, суттєво завищеною та необґрунтованою. Таким чином, у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представник адвокат Михайленко А.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з посиланням на доводи та обґрунтування, викладені у адміністративному позові та просив задовольнити у повному обсязі. Крім того, додатково зазначив, що під час зупинки автомобіля ОСОБА_1 05.06.2023 працівниками поліції не було детально вказано причину зупинки, а було повідомлено, що під час руху у темну пору доби у нього не працювала права фара ближнього світла. Під час спілкування з поліцейськими позивач двічі звертався на телефонну лінію 102 зі скаргами на незаконні дії працівників поліції і лише після перевірки своїх звернень він дізнався про складену постанову від 05.06.2023, яку він так і не отримав на час звернення до суду. Крім того, згідно п. 31.4.3 ПДР встановлено вимоги саме для зовнішніх світлових приладів, зокрема, згідно підпункту «в» порушенням вимог технічного стану транспортного засобу та їх обладнання є саме негоряща лампа лівої фари у режимі ближнього світла. Тобто жодних порушень позивачем не вчинено, а вимагати пред`явити документи працівники поліції мають право в разі вчинення правопорушення або за існування достатніх підстав вважати, що особа має намір його вчинити, а таких підстав не було. До того ж, у постанові, яка була складена без ОСОБА_1 , в якості доказів, вказане відео з камери та відеореєстратора, однак цього відео суду не надано, а з відео позивача, зробленого під час спілкування з поліцією, видно обидві увімкнені фари, у тому числі і права фара автомобіля. Таким чином, вважає, що у поліцейських не було причини зупиняти автомобіль позивача та вимагати у нього документи, оскільки жодного правопорушення ним не було вчинено, а відповідно постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Представник відповідача ГУНП в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені у відзиві на адміністративний позов, поданому 23.10.2023. Зокрема, наголошувала на тому, що у працівників поліції були достатні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, оскільки під час руху його автомобіля не горіла права фара у режимі ближнього світла, а згідно п. 31.6. ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів (п.п «б»). Тобто не має різниці, яка фара ліва чи права. Після зупинки ОСОБА_1 неодноразово було запропоновано пред`явити документи, однак останній проігнорував дану вимогу, внаслідок чого працівниками поліції на нього було накладено штраф за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Щодо посилань позивача з приводу порушення його прав зазначила, що працівниками поліції позивачу було роз`яснено права, повідомлено про порушення та розгляд справи, а також з`ясовано чи бажає він отримати копію постанови за результатами розгляду, останній зазначив, що бажає, однак поїхав не дочекавшись її складення, а тому вона була складена за його відсутності. Проте, вказана постанова була направлена на поштову адресу позивача, у передбачені законом строки. Таким чином, вважає, що вчинене порушення у вигляді не увімкнення фари мало місце, працівники поліції діяли в межах закону та своїх повноважень, а відповідно постанова є законною та не підлягає до скасування. Тож, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому, звернула увагу щодо відшкодування витрат на правову допомогу, про що зазначала у відзиві: додаткова угода № 1 від 23.06.2023 до договору про правничу допомогу від 21.06.2023, яка містить відомості з іншої справи, суперечить довідці про отримання адвокатом винагороди за договором від 21.06.2023, з переліком наданих послуг. Вважає, що розмір зазначених послуг є занадто завищеним, не підтвердженим та таким, що не відповідає цим обставинам.

Суд, заслухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 129 Конституції України - основною засадою судочинства є забезпечення права на перегляд справи, який гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до ст. 287 КУпАП - постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України - місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 05.06.2023 о 22 год 40 хв поліцейським СРПП ВПЧ ЧРУП ГУНП в Черкаській області сержантом поліції Коломієць Р.В. у м. Сміла по вул. Перемоги винесено постанову серії БАД № 344350 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КУпАП штрафу у розмірі 425 грн.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 05.06.2023 о 22 год 16 хв в м. Сміла, вул. Перемоги, ОСОБА_1 в темну пору доби керував транспортним засобом «Daewoo Nехіа», номерний знак НОМЕР_1 , у якого не працювала фара в режимі ближнього світла фар та не пред`явив посвідчення водія, реєстраційний документ транспортного засобу, чим порушив п. 31.1;2.1 (а), 2.1 (б) ПДР.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 2 статті 122 КУпАП.

Згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті (ч. 3 ст. 35 вказаного Закону)

Відтак, пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 31.1 Правил дорожнього руху України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно п. 31.6. ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Згідно п. 19.1. ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: а) на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла.

Відповідно до ст.. 125 Куп АП інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу, тягнуть за собою попередження.

Згідно ч.1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У судовому засіданні оглянуто записи відео на флеш носії, що додані позивачем до позову та на DVD диску, доданого представником відповідача до відзиву, які є ідентичними, згідно яких встановлено, що працівниками поліції зупинено транспортний засіб «Daewoo Nехіа», номерний знак НОМЕР_1 , оскільки його права фара у режимі ближнього світла не була увімкнена в темну пору доби. Дана обставина не заперечувалася ОСОБА_1 під час зупинки та складання постанови. Крім того, вбачається, що працівниками поліції було дотримано процедуру розгляду справи, а саме: після свого представлення водієві, неодноразово було повідомлено йому про причину зупинки, роз`яснено права, запропоновано надати (пред`явити) документи, що проігноровано водієм, запропоновано надати усні пояснення чи докази з проводу даних обставин.

Право та порядок використання поліцейським нагрудної відеокамери передбачено пп. 2 п.4.1 розділу IV Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої Наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 р. за № 4/1 та ст. ст 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення. поліцейський може використовувати інформацію, отриману з баз даних Національної поліції, якими користувався поліцейський в ході розгляду справи.

Враховуючи те, що під час руху автомобіля позивача було виявлено очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу, тому згідно п.2 ч. 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським зупинено транспортний засіб, а тому суд вважає безпідставним посилання позивача про відсутність підстав для зупинення транспортного засобу.

Таким чином, на відео зафіксовано порушення позивачем п. 31.1; 2.1 (а), 2.1 (б) ПДР України. Даний відеозапис містить інформацію щодо предмета доказування (на відео чітко зафіксовано факт порушення, особа правопорушника, місце вчинення правопорушення та процедура складання протоколу). Дане відео зафіксовано на технічний засіб, що має функції відеозапису і використовується для забезпечення публічної безпеки і громадського порядку.

Доказ є достовірним, за допомогою нього можна встановити дійсні обставини справи, а саме наявність факту порушення ПДР України з боку водія автомобіля.

Крім того, суд відхиляє посилання адвоката позивача щодо невручення ОСОБА_1 копії постанови про адміністративне правопорушення, як одну з підстав скасування винесеної постанови, оскільки встановлено, що останній не дочекався її складання та поїхав з місця розгляду справи.

Приписами статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, доводи позивача, викладені в обґрунтування позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та були спростовані дослідженими доказами під час розгляду справи у судовому засіданні.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскаржувана постанова є законною, так як прийнята відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені КУпАП.

До того ж, суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 122 КАС України та статтею 289 КУпАП визначені строки оскарження постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та становить 10 днів з дня винесення постанови.

Відповідно до приписів ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з позовної заяви, оскаржувана постанова винесена 05.06.2023, а до суду з даним позовом про її оскарження позивач звертається 20.09.2023.

При цьому, позивач посилається на обставини, які не свідчать про поважність пропуску цього строку та не ставить питання про його поновлення на оскарження до суду.

Суд, не дивлячись на вказане, прийняв до розгляду цей позов, поданий поза межами встановлених строків, з метою захисту прав позивача та недопущення формалізму і порушення його права на доступ до правосуддя.

Тож суд виходить не з принципу формального підходу до вирішення справи, а саме з необхідності забезпечення судом уникнення порушень прав і свобод інших громадян, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а тому, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 125 та ч. 1 ст. 126 КУпАП вважає виправданим.

Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС апеляційні скарги на судові рішення у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 19, 132, 134, 241-251 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Михайленко Анатолій Петрович, до Головного управління Національної поліції Черкаській області про скасування постанов у справі про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у відповідності до ч. 2 ст. 295 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: Н. М. Кондрацька