Справа № 949/523/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Дуляницька С.М.

22 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 949/523/20 пров. № А/857/23426/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 949/523/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Військова частина НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

21.05.2020р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військової частини НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, оформлене відповідним протоколом №7 засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.08.2013р.;

- зобов`язати житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військової частини НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, прийняти рішення, оформлене відповідним протоколом, про надання позивачу житлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , для постійного проживання;

- зобов`язати начальника Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) затвердити протокол житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 про надання житлового приміщення для постійного проживання та включити в список розподілу житлової площі по органу Державної прикордонної служби згідно додатку 12 до Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.12.2007р. №1040 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.01.2008р. №16/14707, який з необхідними документами надіслати на погодження до Адміністрації Держприкордонслужби.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.10.2023р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25.10.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 ) перебувала на військовій службі у Збройних Силах України: 01.07.1997р.- 01.07.2000р., у НОМЕР_3 прикордонному загоні 10.04.2003р.- 06.01.2012р.

06.01.2012р. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №8-ос По особовому складу ОСОБА_1 виключено із списків частини та усіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби за п. д ч.6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

На момент звільнення календарна вислуга років позивача становила 11 років 08 місяців 26 днів, пільгова 5 років 09 місяців 08 днів, загальна 17 років 06 місяців 04 дні.

26.10.2000р. Рішенням житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 виділено та надано військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на склад сім`ї із трьох осіб: дружина ОСОБА_2 , 1976 року народження та дочка ОСОБА_4 службове житло ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

31.03.2001р. Рішенням виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області № 66 на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , видано ордер на вселення сім`ї із трьох осіб, а саме: ОСОБА_3 (чоловіку), ОСОБА_5 (дружині) та ОСОБА_6 (дочці).

11.07.2006р. протоколом засідання гарнізонної житлової комісії м.Луцьк Державної прикордонної служби України №5 ОСОБА_3 разом з членами його сім`ї ОСОБА_2 (дружиною) та ОСОБА_7 (дочкою) поставлено на квартирний облік для отримання житлової площі.

11.08.2008р. згідно Протоколу засідання гарнізонної житлової комісії м.Луцьк Державної прикордонної служби України №4 вирішено задовольнити рапорт ОСОБА_2 (вх. №3567 від 15.05.2008) та перевести черговість на неї у зв`язку з переводом чоловіка на інше місце проходження служби.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 17.04.2008р. шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 05.09.1999р. відділом РАГСу Дубровицького району Рівненської області (а/з №35) розірвано.

Із змісту свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 15.07.2013р. видно, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З витягу із протоколу №7 засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.08.2013р. видно, що через надання неправдивих відомостей, а також через звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами, вирішено зняти з квартирного обліку зі складом сім`ї дві особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_7

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

ст.17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

ст.47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-XII).

ч.1 ст. 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В абз.1 п.1 ст. 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Питання розподілу та надання житлових приміщень регулюється нормами Житлового кодексу Української РСР.

За правилами ст.43 Житлового кодексу громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006р. №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок) який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Із змісту п.22-25, п.26 Порядку, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави зарахування на облік, вид черговості, а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. На кожного військовослужбовця, зарахованого на облік, оформляється облікова справа.

Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006р. №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, з метою приведення нормативно-правових актів Адміністрації Державної прикордонної служби України у відповідність до чинного законодавства», наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №1040 від 20.12.2007р. затверджено Інструкцію про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України (далі Інструкція)

Згідно п.1.4 Інструкції, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

п.3.6, п.3.9. Інструкції визначено, що датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією органу Державної прикордонної служби винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаному з переїздом в іншу місцевість, зараховуються на облік за новим місцем служби разом із членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового або позачергового отримання житла.

При цьому, облікова справа направляється начальником органу Державної прикордонної служби до нового місця служби військовослужбовця разом з особовою справою, а в разі розформування органу Державної прикордонної служби до військового комісаріату.

Разом з тим, відповідно до п.1.7 Інструкції, - усі питання, пов`язані з наданням та забезпеченням житловою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби та перебування на обліку житловими комісіями органів Держприкордонслужби або в судовому порядку.

Департамент забезпечення Адміністрації Державної прикордонної служби України організовує контроль за обліком військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), що ведеться в органах Державної прикордонної служби.

Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, які перебувають на черзі для одержання житлових приміщень (додаток 6).

Книга обліку осіб, які перебувають на черзі для одержання житлових приміщень(далі - книга обліку) повинна бути пронумерована, прошнурована, скріплена печаткою органу Державної прикордонної служби та підписана секретарем житлової комісії. Книга обліку зберігається як документ суворої звітності.

Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії органу Державної прикордонної служби, яке затверджується начальником цього органу.

У рішенні житлової комісії органу Державної прикордонної служби зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, у першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови у зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік.

Аналогічні норми передбачені п.п. 22-24 Порядку №1081.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що із змісту протоколу засідання гарнізонної житлової комісії м. Луцьк Державної прикордонної служби України від 11.07.2006р. №5 видно, що ОСОБА_3 разом з членами його сім`ї ОСОБА_2 (дружиною) та ОСОБА_7 (дочкою) поставлено на квартирний облік для отримання житлової площі.

В подальшому у зв`язку з переведенням ОСОБА_3 , в інше місце проходження служби черговість квартирного обліку переведено на його дружину ОСОБА_2 на підставі поданого рапорту від 15.05.2008р. №3567 , що підтверджується Протоколом засідання гарнізонної житлової комісії м. Луцьк Державної прикордонної служби України від 11.08.2008р. №4.

Отже, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 поставлено на квартирний облік як члена сім`ї - дружину ОСОБА_3 , який вже перебував на квартирному обліку, оскільки на момент поставлення позивача на квартирний облік вона не відповідала такому обов`язковому критерію як наявність 20 років вислуги на військовій службі.

ст.40 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках:

1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення;

1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку;

2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту;

3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР;

4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання;

5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

В п.п. 29-30 Порядку №1081 передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Військовослужбовці знімаються з обліку у разі:

- поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла;

- засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;

- звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

- подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

п.п. 3.12, 3.14 Інструкції №1040 регламентовано, що військовослужбовці, які перебувають на обліку, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку в органі Державної прикордонної служби до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування органу Державної прикордонної служби - у військовому комісаріаті та користуються правом позачергового одержання житла.

Військовослужбовці знімаються з квартирного обліку в населеному пункті в разі:

- поліпшення житлових умов, унаслідок чого відпала потреба в наданні житла;

- засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження;

- звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

- подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що із протоколу №7 засідання житлової комісії Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 28.08.2013р. чітко видно, що через надання неправдивих відомостей, а також через звільнення з військової служби в запас за сімейними обставинами, ОСОБА_1 вирішено зняти з квартирного обліку зі складом сім`ї дві особи.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області у справі №2-30/08 від 17.04.2008р. шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 05.09.1999р. відділом РАГСу Дубровицького району Рівненської області (а/з №35) розірвано.

ч.4 ст.78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зокрема, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 , від 19.05.2008р., засвідчено факт розірвання шлюбних відносин.

ст. 114 Сімейного кодексу України (в редакції на момент спірних правовідносин) передбачено, що у разі розірвання шлюбу державним органом реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу

У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Отже, колегія суддів повторно звертає увагу апелянта на те, що шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинений у день набрання чинності рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області у справі №2-30/08 від 17.04.2008р.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зазначає, що рапорт про постановлення на квартирний облік ОСОБА_2 як дружину ОСОБА_3 , який переведений на військову службу у Житомирський прикордонний загін, позивач подала 15 травня 2008 року, тобто після розірвання шлюбу.

На підставі цього рапорту суб`єкт владних повноважень прийняв рішення про переведення черговості квартирного обліку на ОСОБА_1 (протокол засідання гарнізонної житлової комісії м. Луцьк Державної прикордонної служби України від 11.08.2008р. №4).

Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_1 не повідомивши комісію про припинення шлюбу з ОСОБА_3 (29 квітня 2008 року), фактично подала (рапорт 15 травня 2008 року) відомості, що не відповідають дійсності, проте стали підставою для зарахування її на облік як члена сім`ї військовослужбовця, який перебував на квартирному обліку.

Інших підстав залишення на квартирному обліку після звільнення, таких як звільнення з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, у ОСОБА_8 не було.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 949/523/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 22.01.2024р.