Справа № 420/6415/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 січня 2024 року

м. Київ

справа № 420/6415/23

адміністративне провадження № К/990/706/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №420/6415/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 07 листопада 2015 року по 10 лютого 2021 року;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити надбавку за службу в умовах режимних обмежень за період з 07 листопада 2015 року по 10 лютого 2021 року у розмірі 28350 грн;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті одноразової грошової допомоги при звільненні урахуванням індексації та надбавки за службу в умовах режимних обмежень;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації та надбавки за службу в умовах режимних в розмірі 30332,25 грн;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у нездійсненні нарахування та виплати компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018-2020 роки;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018-2020 роки в розмірі 88648,64 грн;

- зобов`язати відповідача направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за 24 місяці, що передували звільненню, з урахуванням індексації грошового забезпечення, надбавки за службу в умовах режимних обмежень для перерахунку пенсії з 11 лютого 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, що полягає у не здійсненні остаточного розрахунку у день звільнення;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у період з 10 лютого по 10 серпня 2021 року у розмірі 116912 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- визнано протиправною бездіяльність Дерпартаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо неврахування показників індексації грошового забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням отриманих ним сум індексації грошового забезпечення за останні 24 місяця, що передували звільненню;

- зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню ОСОБА_1 , з урахуванням індексації грошового забезпечення.

- визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини щорічних чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018- 2020 роки.

- зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини щорічних чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018- 2020 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року змінено резолютивну частину рішення суду першої інстанції шляхом виключення з неї абзацу шостого, а саме: «Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення». В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року залишено без змін.

04 січня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №420/6415/23.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Скаржник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми Закону України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-XII) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078), без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27 грудня 2022 року у справі №640/14757/21, від 15 листопада 2023 року у справі №160/1004/22.

Суд наголошує на тому, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмета позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно.

При вирішенні питання подібності правовідносин у судових справах, Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у пункті 39 постанови від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Так, у справі №640/14757/21 суд касаційної інстанції, скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Міністерства оборони України на користь позивача 3% річних за несвоєчасну виплату одноразової грошової допомоги, інфляційних втрат та відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, дійшов висновку про неможливість індексації одноразової грошової допомоги, виплаченої на підставі статті 16 Закону №1282-ХІІ, оскільки вказана допомога має разовий характер і не включена ані Законом №1282-ХІІ, ані Порядком №1078 до виплат, які підлягають індексації. При цьому касаційний суд керувався тим, що законодавець не пов`язує строк прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги зі строком її виплати.

Аналогічні обставини окреслені й у справі №160/1004/22.

Натомість у цій справі суди попередніх інстанцій дійшли висновку, зокрема, про необхідність обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням сум індексації грошового забезпечення, отриманих перед звільненням.

З огляду на викладене Суд констатує, що правовідносини у цій справі та у справах №640/14757/21, 160/1004/22 не є подібними.

У касаційній скарзі скаржник, зокрема, посилається на відсутність правових підстав для нарахування індексації до 24 жовтня 2017 року, тобто до внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, якими доповнено абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Водночас Верховний Суд у своїй постанові від 21 січня 2021 року у справі №160/35/20 вже сформував правову позицію щодо наявності права у поліцейських на індексацію грошового забезпечення до 24 жовтня 2017 року, оскільки Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» таке право було визначено і до 24 жовтня 2017 року. Також Верховний Суд вказав про наявність права у поліцейських і на нарахування та виплату компенсації за невчасно виплачену індексацію.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржник, серед іншого, у касаційній скарзі посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що за змістом відповідає підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №420/6415/23 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЖ.М. Мельник-Томенко