Справа № 160/20064/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2024 року м. Дніпросправа № 160/20064/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

при секретарі судового засідання Рівній В.В.

за участі представника позивача Михайлової О.В.,

представника відповідача Пилипчука Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року в адміністративній справі №160/20064/23 (головуючий суддя першої інстанції Горбалінський В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 05.08.2023 року (згідно поштової накладної) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати незаконними дії відповідача щодо відмови йому у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства;

- визнати протиправною і скасувати відмову №І-52/6/1201-23/1201.4.4/2536-23 від 07.02.2023 року у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства;

- зобов`язати відповідача прийняти його декларацію про відмову від іноземного громадянства.

В обґрунтування позову зазначено, що мати позивача була громадянкою України. Позивач зазначає, що ним було подано зобов`язання припинити іноземне громадянство та йому видано тимчасове посвідчення громадянина України строком дії до 28.01.2023 року. Проте, збройна агресія рф проти України унеможливлює здійснити позивачу вихід із громадянства рф, та як наслідок виконати свої зобов`язання про відмову від громадянства рф. У зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача із декларацією про відмову від іноземного громадянства, однак відповідач протиправно не прийняв вказану декларацію.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 (а.с.12).

25.03.2021 року позивачем отримано тимчасове посвідчення громадянина України серії НОМЕР_2 зі строком дії до 28.01.2023 року (а.с.14).

Під час подання документів для набуття громадянства України ОСОБА_1 подано зобов`язання припинити громадянство російської федерації.

27.01.2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заяву, в якій просив:

- прийняти у нього декларацію про відмову від іноземного громадянства, а саме: від громадянства російської федерації у зв`язку з неможливістю з незалежних причин отримати документ про припинення іноземного громадянства;

- видати йому паспорт громадянина України (а.с.44-47).

До вказаної заяви додав декларацією про відмову від іноземного громадянства, копію тимчасового посвідчення громадянина України, код РНОКПП, автобіографію, копію свідоцтва про народження, копію довідки про реєстрацію місця проживання, копії довідок про відсутність заборгованості зі сплати податків та місця реєстрації на території рф, копію згоди на обробку персональних даних (а.с.48-57).

07.02.2023 року відповідачем розглянуто заяву ОСОБА_1 від 27.01.2023 року в порядку Закону України «Про звернення громадян» та повідомлено позивача листом №Т-52/6/1201- 23/1201.4.4/2536-23, що поданий заявником бланк декларації не відповідає зразкам бланків декларацій про відмову від іноземного громадянства, та не може застосовуватись у випадку заявника, у зв`язку з тим, що заявник набув громадянство України за територіальним походженням відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство України» та подав зобов`язання про припинення громадянства російської федерації відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України».

Не погоджуючись із діями та відмовою відповідача, позивач оскаржив такі дії та відмову до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про громадянство України» громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Згідно статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про громадянство України» питання громадянства України регулюються Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України.

Пунктом 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України «Про громадянство України» громадянство України набувається за територіальним походженням.

Частиною 1, 2, 5 статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про громадянство України» декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанцій, 27.01.2023 року позивачем засобами поштового зв`язку подано до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області заяву, в якій просив прийняти у нього декларацію про відмову від іноземного громадянства та видати йому паспорт громадянина України. До заяви додав декларацію та інші документи (а.с.44-47, 48).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до міграційного органу декларацію про відмову від іноземного громадянства зразка, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №989 від 28.12.2021 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №989 від 28.12.2021 року затверджено зразки деяких документів, які подаються для набуття громадянства України іноземцями, які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, які брали (беруть) участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України, та іноземцями, які зазнали переслідувань.

Позивач ОСОБА_1 не є іноземцем, який має визначні заслуги перед Україною або прийняття якого до громадянства України становить державний інтерес для України, який брав (бере) участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України, та іноземцем, який зазнав переслідувань.

Вказані обставини позивачем в апеляційній скарзі не заперечуються та не спростовані.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, Наказом МВС України №989 від 28.12.2021 року не затверджено зразок декларації про відмову від іноземного громадянства для іноземців, які мають намір набути громадянство України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Суд звертає увагу, що наказом Міністерства внутрішніх справ України №715 від 16.08.2012 року затверджено зразки документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку, зокрема, зразок декларації про відмову від іноземного громадянства для іноземців, які мають намір набути громадянство України за територіальним походженням відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Суд зазначає, що зразок декларації про відмову від іноземного громадянства, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України №715 від 16.08.2012 року, містить обов`язкову для заповнення графу про наявність незалежних від особи причин неможливості отримати відмову від іноземного громадянства (Форма 45).

Позивачем доказів звернення до відповідача із декларацією зразка, затвердженого наказом МВС України №715 від 16.08.2012 року, судам першої та апеляційної інстанцій не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Таким чином, відповідачем правомірно не прийнято до розгляду заяву позивача з декларацією про відмову від іноземного громадянства зразка, затвердженого наказом МВС України №989 від 28.12.2021 року, подану позивачем 27.01.2023 року до міграційного органу.

В апеляційній скарзі позивач посилається на ту обставину, що відповідач в своєму рішенні не зазначив про необхідність подання декларації іншого зразка, тобто не надано в рішенні конкретного обгрунтування, яким чином позивач може відмовитись від громадянства рф, а тому рішення відповідача є неправомірним та належить скасуванню.

Апеляційний суд не приймає до уваги таке посилання скаржника з огляду на наступне.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що заява ОСОБА_1 від 27.01.2023 року розглянута у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» оскільки додана до заяви декларація подана не особисто позивачем, а поштою, та позивачу надано листом відповідь про неможливість прийняття у випадку позивача декларації поданого зразка, затвердженого Наказом МВС України №989 від 28.12.2021 року.

Указом Президента України від 27.03.2001 року №215/2001 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі по тексту - Порядок №215).

Відповідно до п.5 Порядку №215 заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява та інші документи з питань громадянства на прохання заявника можуть подаватися іншою особою або надсилатися поштою. Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території Україні або про його постійне проживання за кордоном.

Як вже неодноразово зазначалось вище, позивачем засобами поштового зв`язку подано заяву про розгляд декларації про відмову від іноземного громадянства зразка, затвердженого наказом МВС України №989 від 28.12.2021 року та видачу паспорта громадянина України. Будь-яких поважних причин неможливості подати декларацію особисто, позивачем в заяві від 27.01.2023 року не зазначено.

Крім того, вказана заява позивача від 27.01.2023 року не містить і прохання роз`яснити, у який спосіб, порядок та якого зразка необхідно подавати позивачу декларацію за певних обставин.

З урахуванням наведеного, зазначена вище заява ОСОБА_1 від 27.01.2023 року розглянута відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Лист ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 07.02.2023 року №Т-52/6/1201- 23/1201.4.4/2536-23 не є за своєю суттю рішенням про відмову у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства в розумінні Порядку №215, а є відповіддю на заяву позивача, подану в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправних дій відповідача щодо не розгляду декларації про відмову позивача від іноземного громадянства, зобов`язання відповідача прийняти таку декларацію та видати позивачу паспорт громадянина України.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 242, 243, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року в адміністративній справі №160/20064/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року в адміністративній справі №160/20064/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 січня 2024 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко