Справа № 420/15218/22
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Коваля М.П.
У жовтні 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду звернувся представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому позивач просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо не розгляду рапорту Панайота С.В. та заяви ОСОБА_2 з приводу звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу";
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Вирішуючи спірні питання, суд першої інстанції виходив з того, шо позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами подання прямому командиру рапорту про звільнення від 23.07.2022 року, а тому відсутні підстави вважати, що в/ч НОМЕР_1 допущено бездіяльність щодо розгляду рапорту, з огляду на що відсутні підстави й для задоволення позовних вимог до військової частини. Відмовляючи у задоволенні позивних вимог до РТЦК та СП суд виходив з того, що застосування алгоритму дій військового командування стосовно звільнення мобілізованого військовослужбовця, який встановлено для мирного часу, не є застосовними під час дії воєнного стану, з огляду на що доводи позивачів є необґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачі подали апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити їх позовні вимоги.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. В цій частині прийнято нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Роздільнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 від 15 вересня 2022 року з приводу звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Зобов`язано Роздільнянський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки розглянути заяву ОСОБА_2 від 15 вересня 2022 року про звільнення її чоловіка ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю II групи.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи містять докази отримання Роздільнянським РТЦК та СП заяви ОСОБА_2 від 15 вересня 2022 року, як родички військовослужбовця, про звільнення в запас з додатками, і вказана заява повинна були бути розглянута на підставі пункту 213 Положення №1153. Окрім того, за висновками апеляційного суду, навіть якщо порушене ОСОБА_2 питання не входить до повноважень РТЦК, воно, згідно вимог частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян», було зобов`язано, в термін не більше п`яти днів переслати заяву за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомити заявницю.

Частиною 3 статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Керуючись вказаними положеннями КАС України, та частково не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Так, звертаючись до Роздільнянського РТЦК та СП із заявою про звільнення ОСОБА_1 у запас (а.с. 84-85), його дружина посилалась на норми пункту 213 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153) та абзацу пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 за призом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію", з 06 березня 2022 року, що зокрема підтверджується копією його військового квитка.

Положеннями ч.6 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-ХІІ) передбачено наступні види військової служби:

- строкова військова служба;

- військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

- військова служба за контрактом осіб рядового складу;

- військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

- військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти;

- військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб офіцерського складу;

- військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Крім того, частинами 2 та 4 статті 26 Закон №2232-ХІІ перебачено окремі підстави для звільнення з військової служби для військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації.

З наведеного вбачається, що строкова військова служба та військова служба за призовом під час мобілізації є окремими видами військової служби.

Частина сьома статті 26 Закону №2232-ХІІ встановлює, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 213 Положення №1153 передбачено, що військовослужбовці строкової військової служби можуть бути звільнені зі строкової військової служби достроково відповідно до пунктів "б", "в", "г" частини 2 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану.

Керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

У разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надає заявнику відповідь про причини відмови і повідомляє про це командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець.

Таким чином, норми пункту 213 Положення №1153 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, адже ОСОБА_1 проходить не строкову військову службу, а військову службу за призовом під час мобілізації, при цьому законодавчо визначеною підставою для звільнення його з військової служби у межах спірних правовідносин є пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Пункт 203 Положення на підлягає застосуванню у межах спірних правовідносин, оскільки він стосується виключно переміщення по службі військовослужбовців строкової військової служби.

Жодних інших умов, за яких районний ТЦК та СП уповноважений приймати у участь у звільненні позивача з військової служби за сімейними обставинами, нормами чинного законодавства не передбачено.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно встановлено, що підстави звільнення військовослужбовців під час воєнного стану визначені п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" і Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не передбачає права родичів клопотати про звільнення військовослужбовця.

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 1.5 Інструкції № 170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Згідно з абз. 2 п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абз. 13 п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170).

Верховним Судом неодноразово викладалась правова позиція, відображена зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №800/304/17, згідно якої як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Підсумовуючи вищевикладене, ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримавши заяву родича військовослужбовця про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, не мав законодавчо визначених підстав для її розгляду, оскільки вказане питання віднесено до виключної компетенції командира відповідної військової частини, що свідчить про відсутність у його діях протиправної бездіяльності.

Щодо висновків апеляційного суду, що навіть якщо порушене ОСОБА_2 питання не входить до повноважень РТЦК, воно, згідно вимог частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян», було зобов`язано, в термін не більше п`яти днів переслати заяву за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомити заявницю, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності.

Враховуючи викладене, оскільки заява ОСОБА_2 не містила жодних посилань на її подання в порядку Закону № 393/96-ВР, при цьому порушене питання фактично стосувалось службової діяльності військовослужбовця, а саме звільнення його з військової служби, а тому на вказану заяву не поширюється встановлений Законом №393/96-ВР порядок розгляду звернень (пропозицій, заяв і скарг) громадян. Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 04 червня 2020 року (справа №803/3642/15).

Виходячи із зазначених вище підстав, я не згодний із постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року та вважаю, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Таким чином, вважаю помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення апеляційної скарги представника позивачів.

Суддя М.П. Коваль