Справа № 593/1371/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 593/1371/23 пров. № А/857/23106/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Довгої О.І., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Баган Оксани Василівни на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2023 року про повернення позовної заяви у справі №593/1371/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративних правопорушеннях (головуючий суддя першої інстанції Крамар В.М., місце ухвалення м. Бережани, дата складання повного тексту - 07.11.2023),-

В С Т А Н О В И В :

11 вересня 2023 року до суду, засобами поштового зв`язку, надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Баган О.В., до головного управління національної поліції в Тернопільській області, відділу поліції №1 (м. Бережани Тернопільського районного управління поліції про оскарження постанов по справах про адміністративне правопорушення: ГАБІ № 911788 від 07.03.2023 р., ГРВ № 421321 від 31.03.2023 р., ЕГА № 1040122 від 26.04.2023 р.

Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2023 року позовну заяву повернуто.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Баган О.В. подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вказана ухвала суду є незаконною, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Суть доводів апелянта зводиться до того, що з долучених до матеріалів справи доказів слідує, що будучи інвалідом II групи з 1990 року по даний час, ОСОБА_1 , не міг усвідомлювати своїх дій, контролювати їх, хворіє від народження, у зв`язку з чим є інвалідом 2 групи та від моменту народження і по теперішній час стан здоров`я в нього не змінювався, зазначені у Висновку обмеження мають постійний характер, в тому числі під час вчинення ним правопорушень, на час отримання постанов і до сьогоднішнього дня, тому відповідно розуміти значення оскаржених постанов, їх наслідки та право на їх оскарження ОСОБА_2 не міг розуміти.

З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити праву для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою судді Бережанського районного суду Тернопільської області від 15 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху, роз`яснено позивачу право протягом десяти днів з дня вручення ухвали звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Вказану ухвалу прийнято у зв`язку з тим, що у позовній заяві позивач посилаючись на те, що ОСОБА_1 будучи інвалідом 2 групи і у зв`язку із психічним захворюванням «олігофренія», не міг усвідомлювати своїх дій, про наявність даних постанов ОСОБА_3 (особі яка здійснює опіку над хворим) стало відомо лише 27.08.2023 р., після чого 06.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся про правову допомогу, 08.09.2023 р. представник позивача ознайомилася з вищевказаними матеріалами, 09.09.2023 подано позов про скасування вищезазначених постанов, а тому строк на їх оскарження пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим підлягає поновленню, зважаючи на те, що позивач не згідний з постановами по справах про адміністративне правопорушення: ГАБІ № 911788 від 07.03.2023 р., ГРВ № 421321 від 31.03.2023 р., ЕГА № 1040122 від 26.04.2023 р., просить: поновити строки на оскарження постанов про адміністративні правопорушення: ГАБІ № 911759 від 08.03.2023 року, складеної ДОП ВП №1 м. Бережани Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції Ковальським Віктором Володимировичем; ГАБІ № 911788 від 07.03.2023 року, складеної ст. ДОП ВП №1 м. Бережани Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Миськів Василем Борисовичем; ГБВ № 421321 від 31.03.2023 року, складеної ст. ДОП ВП №1 м. Бережани Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Миськів Василем Борисовичем; ЕГА № 10401122 від 26.04.2023 року, складеної інспектором відділу поліції (м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Сологуб Артуром Васильовичем.

Також суд першої інстанції вказав, що не зважаючи на вказане, суду не надано відомостей про те, що позивач на момент вручення йому оскаржуваних постанов по справах про адміністративні правопорушення не міг усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану, тому підстави поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, вказані позивачем у позовній заяві, не можна визнати поважними.

Ухвалу від 15 вересня 2023 року, представником позивача отримано 22.09.2023 року о 16:25:52, позивачем 28.09.2023 року.

16 жовтня 2023 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, яка згідно з штемпелем на конверті була надіслана 11.10.2023 року. У вказаній заяві представник позивача посилаючись на те, що з 16.09.2023 року по 09.10.2023 року перебувала за межами України, у зв`язку з чим була позбавлена можливості в десятиденний термін усунути вказані в ухвалі недоліки просить поновити строки для їх усунення, пропущені з поважних причин.

Суд першої інстанції позовну заяву повернув з тих підстав, що у вказаний в ухвалі від 15 вересня 2023 року максимально можливий строк, вимоги ухвали позивачем та його представницею не усунуто, оскільки дії по зверненню до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказівки інших підстав для поновлення строку вчинено після спливу десятиденного строку.

Проте, апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки такі не відповідають нормам процесуального права і фактичним обставинам справи, з оглядок на наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 122 частин 1, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Отже, суд зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Як слідує із змісту адміністративного позову у цій справі, позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом 11.09.2023р. та оскаржує чотири постанови по справі про адміністративне правопорушення, зокрема:

- від 07.03.2023 року серії ГАБІ № 911788, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 178 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 грн. Вказану постанову ОСОБА_1 , згідно наявної у оскаржуваній постанові розписки, отримав 07.03.2023 року;

- від 08.03.2023 року серії ГАБІ № 911759, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 176 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. Вказану постанову ОСОБА_1 , згідно наявної у оскаржуваній постанові розписки, отримав 08.03.2023 року;

- від 31.03.2023 року серії ГВБ № 421321, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 178 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 грн. Вказану постанову ОСОБА_1 , згідно наявної у оскаржуваній постанові розписки, отримав 31.03.2023 року;

- від 26.04.2023 року серії ЕГА № 1040122, якою визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Вказану постанову ОСОБА_1 , згідно наявної у оскаржуваній постанові розписки, отримав в день винесення постанови.

Водночас, зі штемпеля на конверті вбачається, що поштове відправлення в якому надійшла до суду позовна заява було подано на пошту 09 вересня 2023 року у м. Підгайці Тернопільського району Тернопільської області, тобто після закінчення встановленого законом десятиденного строку на оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд першої інстанції вказав, що відповідно до ст. 20 КУпАП не підлягає адміністративній відповідальності особа, яка під час вчинення протиправної дії чи бездіяльності була в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Також покликався на те, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність ( п. 3 ч. 1 ст. 247 КУпАП).

Водночас, суд першої інстанції висновував, що суду не надано відомостей про те, що позивач на момент вручення йому оскаржуваних постанов по справах про адміністративні правопорушення не міг усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану, тому підстави поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, вказані позивачем у позовній заяві, не можна визнати поважними.

Апеляційний суд з цього приводу зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

З матеріалів справи слідує, що до позовної заяви представником позивача долучено висновок КНП «Бережанської центральної міської лікарні» Бережанської міської ради Поліклінічного відділу щодо необхідності постійного стороннього догляду інвалідам 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу №301 від 10.05.2023р., хворий ОСОБА_1 , 1968р.н., інвалід II групи внаслідок психічного розладу, переглянутої 21.02.1990р. (довічна), проживає разом з ОСОБА_3 за адресою с.Лапшин.

Відповідно до вказаного вище висновку за рівнем обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку хворий ОСОБА_1 потребує постійного догляду. Висновок дійсний до 10.11.2023р.

Також у Висновку, зазначено, що хворий ОСОБА_1 , 1968р.н., інвалід II групи внаслідок психічного розладу, переглянутої 21.02.1990р. довічно.

Також до позовної заяви долучено Виписку з акту освідування серії ВТЕ-16 № 032527 від 21.02.1990 р., відповідно до якої ОСОБА_1 , 1968 р.н., ( адреса) ОСОБА_4 ; (дата освідування ) 21.02.1990; (освідування ) повторне; ( група інвалідності) друга; (причина інвалідності) з дитинства; (інвалідність встановлена) безстроково; ( діагноз ) олігофренія.

Відповідно до наявної копії пенсійного посвідчення ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з дитинства, довічно.

Отже, з долучених до матеріалів справи доказів слідує, що будучи інвалідом II групи з 1990 року по даний час, ОСОБА_1 , не міг усвідомлювати своїх дій, контролювати їх, хворіє від народження, у зв`язку з чим є інвалідом 2 групи та від моменту народження і по теперішній час стан здоров`я в нього не змінювався, зазначені у Висновку обмеження мають постійний характер, в тому числі під час вчинення ним правопорушень, на час отримання постанов і до сьогоднішнього дня, тому відповідно розуміти значення оскаржених постанов, їх наслідки та право на їх оскарження ОСОБА_1 не міг розуміти.

Водночас суд першої інстанції вказані докази не врахував та не вказав мотивів чому їх не врахував, а також мотивів, з яких суд дійшов висновку про те, що суду не надано відомостей про те, що позивач на момент вручення йому оскаржуваних постанов по справах про адміністративні правопорушення не міг усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічної душевної хвороби, тимчасового розладу душевної діяльності, слабоумства чи іншого хворобливого стану.

Щодо повернення позовної заяви з тих підстав, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Від представника позивача адвоката Баган О.В. надійшла заява про усунення недоліків, яка згідно з штемпелем на конверті була надіслана 11.10.2023 року.

У вказаній заяві адвокат покликається на те, що з 16.09.2023 року по 09.10.2023 року перебувала за межами України, у зв`язку з чим була позбавлена можливості в десятиденний термін усунути вказані в ухвалі недоліки просить поновити строки для їх усунення, пропущені з поважних причин.

Суд першої інстанції вказав, що на обґрунтування підстав для поновлення строку звернення до суду, представником позивача в цілому вказано ті ж підстави, що і в позовній заяві, при цьому заява про усунення недоліків надійшла до суду 16 жовтня 2023 року, під час перебування судді у відпустці. З вказаного випливає, що у вказаний в ухвалі від 15 вересня 2023 року максимально можливий строк, вимоги ухвали позивачем та його представником не усунуто, оскільки дії по зверненню до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказівці інших підстав для поновлення строку вчинено після спливу десятиденного строку, що є підставою для повернення позовної заяви з підстав не усунення недоліків у встановлений судом строк.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наведені вище висновки суду апеляційної інстанції щодо обмежень ОСОБА_1 .

Крім цього, подання заяви про усунення недоліків після закінчення терміну на усунення недоліків з урахуванням наданих представником доказів щодо перебування за межами України, дають підстави для висновку, що вказана обставина є істотною та відповідно ускладнила або унеможливила своєчасне виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, водночас, що вказана заява розглянута судом після виходу судді з відпустки 16.10.2023 р.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що судам слід уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву вдався до надмірного формалізму, оскільки вважав, що виконання ухвали про залишення позовної без руху поза строком наданим судом, з огляду відсутність представника позивача, дає підстави для повернення позовної заяви у зв`язку із невиконанням ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву дійшов передчасного висновку.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 268, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката адвоката Баган Оксани Василівни задовольнити.

Ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 листопада 2023 року про повернення позовної заяви у справі №593/1371/23 скасувати та справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді О. І. Довга
С. М. Кузьмич