Справа № 240/33987/22
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Житомир справа № 240/33987/22

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся позивач із позовом, у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до страхового стажу періоди роботи з 02.02.1991 року по 31.12.1997 року та часткове зарахування страхового стажу у період з 01.01.1998 року по 25.03.2002 року при розгляді заяви про призначення пенсії за віком згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 02.02.1991 року по 25.03.2002 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 та повторно розглянути заяву від 27.06.2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, за принципом екстериторіальності заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Позивач вказує, що до його страхового стажу не був зарахований період роботи з 02.02.1991 року по 25.03.2002 року. Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся із позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області .

Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області подало відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки стаж позивача становить 19 років 05 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області правом подати відзив на позовну заяву не скористалося.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи на підтримку своїх вимог та заперечень, суд встановив таке.

25.06.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до чинного Порядку подання тa оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) заяви про призначення пенсій розглядаються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, зокрема, засобами програмного забезпечення визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тому, за принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.06.2021 №2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 25.06.2021 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 28 років, передбаченого ст. 26 Закону №1058-1V, оскільки до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 02.02.1991 по 25.03.2002, оскільки запис про звільнення завірено печаткою іншого підприємства. Для зарахування періоду 02.02.1991 по 25.03.2002 необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством на якому працювала особа, на підставі первинних документів за час виконання роботи, довідку про перейменування підприємства.

27.06.2022 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за призначенням пенсії та на підставі заяви та наданих документів за принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04.07.2022 року №82 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років із зазначенням, що право на пенсію у нього з`явиться з 01.04.2026 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу від 15 до 18 років по 31 грудня 2021 року; віком 63 роки за наявності страхового стажу від 18 до 28 років; особи віком 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення вищезазначеного віку пенсію за віком може бути призначено після набуття особою відповідного страхового стажу на дату досягнення відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено, що до страхового стажу позивача не зарахований період роботи 02.02.1991 року по 25.03.2002 року, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою іншого підприємства.

У зв`язку з цим, суд враховує, що порядок ведення трудових книжок працівників на час внесення такого запису у трудовій книжці позивача регулювала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 року, та із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 року № 412) (далі Інструкція).

Згідно з п. 2.14 цієї Інструкції у разі, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване в таке-то", а в графі 4 проставляється підстава перейменування наказ (розпорядження), його дата і номер.

Аналогічні вимоги до порядку ведення трудових книжок містяться і в Інструкції № 58.

При цьому, варто відмітити, що не внесення до трудової книжки таких відомостей роботодавцем не може наслідком неврахування певного періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи і ці записи є належними й допустимими доказами підтвердження його трудового стажу та будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо правомірності їх внесення не викликають.

Між тим, суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо відсутності у трудовій книжці записів про зміну назви підприємства, на якому працював позивач, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Суд зауважує, що в силу приписів законодавства заповнення трудової книжки працівника здійснюється роботодавцем, а не працівником, і саме підприємство-роботодавець є відповідальним за організацію обліку трудових книжок працівників, в тому числі правильність внесення записів до них.

Також, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Крім того, на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Наведене додатково підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.

Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи. При цьому, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04.07.2022 року №82 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років із зазначенням, що право на пенсію у нього з`явиться з 01.04.2026 року.

Крім того, зазначено, що страховий стаж особи становить 19 років 05 місяців 15 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.

Також суд зауважує, що згідно з розрахунком стажу позивача (Форма РС-право), копія якого надана до матеріалів справи, стаж позивача становить 19 років 05 місяців 15 днів.

Проте, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно трудової книжки позивача НОМЕР_1 та архівної довідки від 29.07.2022 року №150 страховий стаж позивача до 31.12.2003 року складає 23 роки 7 місяців 6 днів та з 01.01.2004 року за даними персоніфікованого обліку складає 7 років 8 місяців 11 днів, що загалом становить 31 рік 3 місяці 17 днів.

Разом з тим, суд дійшов вважає, що період роботи позивача з 02.02.1991 року по 25.03.2002 року має бути зарахований до його страхового стажу, адже незарахування цього періоду роботи до страхового стажу підтверджується розрахунком стажу позивача (Форма РС-право), копія якого надана до матеріалів справи.

В оскаржуваному ж рішенні органу пенсійного фонду вказано, що до страхового стажу позивача зараховані всі періоди. При цьому, не вказано про те, що період роботи позивача з 02.02.1991 року по 25.03.2002 року, який містить його трудова книжка, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, не був зарахований до стажу позивача, що суперечить здійсненому Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області розрахунку стажу позивача.

Отже, на думку суду, протиправно не зарахувавши усі періоди роботи позивача до його страхового стажу, відповідач передчасно дійшов висновку про відсутність необхідного страхового стажу у позивача та відмовив у призначенні пенсії за віком. Така відмова є необґрунтованою, прийнятою без урахування та оцінки всіх обставин, що мають значення при прийнятті цього рішення.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі №819/1420/15).

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, на переконання суду, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №82 від 04.07.2022 про відмову у призначенні пенсії позивачу та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 27.06.2022 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02.02.1991 року по 25.03.2002 року, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій справі є такими, що підлягають задоволенню частково.

Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003. ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №82 від 04.07.2022 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.06.2022 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02.02.1991 року по 25.03.2002 року, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992, 40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 січня 2024 року.

Суддя Р.М.Шимонович