Справа № 508/1098/23
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 508/1098/23

Перша інстанція: суддя Корсаненкова О.О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання дій протиправними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7968080 від 18.10.2023 року, винесеної інспектором поліції Гаврилюк Інною Іванівною, якою його визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП за порушення п.8.7.3 (г) ПДР України, та якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 510, 00 грн..

В обґрунтування позову було зазначено, що з притягненням до адміністративної відповідальності позивач не згоден, вважає дії інспектора поліції неправомірними, вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону. Позов обґрунтовано тим, що 18.10.2023 року позивач з одним пасажиром їхав в транспортному засобі по проспекту Богоявленському (Жовтневий), 55В, під`їжаючи до регульованого перехрестя, упевнившись, що пішоходів та машин немає, заїхав на перехрестя на миготливий зелений сигнал світлофора. На завершення переїзду перехрестя вже був жовтий сигнал світлофора. Позивач, керуючись п.п.8.11 та 8.7.3 (в) ПДР України, проїхав дане перехрестя щоб не створювати аварійну ситуацію, на що мав законну підставу. У зв`язку з викладеним просив визнати протиправними дії інспектора Гаврилюк І.І. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та скасувати постанову серії ЕАТ № 7968080 від 18.10.2023 року про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2023 року позов задоволено частково. Суд скасував постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7968080 від 18.10.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, відносно позивача а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрив у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У решті позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та відмовити в позові повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7968080 від 18.10.2023 року, позивач 18.10.2023 року о 23-29 годині в м.Миколаїв, провулок Богоявленський (Жовтневий), 55В, керуючи транспортним засобом марки TOYOTA CARINA, здійснив проїзд перехрестя на жовтий забороняючий сигнал світлофора, що забороняє рух та попереджає про зміну сигналу світлофора, внаслідок чого порушив п.8.7.3 (ґ) ПДР України.

Вказаною постановою позивача було притянуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510, 00 грн..

Винесення вказаної постанови і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду даної справи жодних доказів винуватості позивача у порушенні п.8.7.3.ґ ПДР відповідачем не надано, відповідач у жодний передбачений процесуальним законом спосіб не спростував викладених позивачем обставин з посиланням на докази, які підтвердили б правомірність прийнятого ним рішення та спростовували доводи позивача.

Крім того, в оскаржуваній постанові не міститься відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) та взагалі відсутнє посилання на докази, на підставі яких було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення позову, оскільки доводи викладені в позові, не спростовані відповідачем, а винна поведінка позивача доказами не доведена.

Колегія суддів вважає вищевказані висновки суду першої інстанції помилковими і такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України в частині, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поряд з цим, статтею 247 КУпАП передбачено обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення. Так, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З наведеного вбачається, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП (перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху) порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. №1306 (далі Правила).

Пунктами 1.3 та 1.9. Правил встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приймаючи спірну постанову, відповідач посилався на ту обставину, що позивач 18.10.2023 року о 23-29 годині в м.Миколаїв, провулок Богоявленський (Жовтневий), 55В, керуючи транспортним засобом марки TOYOTA CARINA, здійснив проїзд перехрестя на жовтий забороняючий сигнал світлофора, що забороняє рух та попереджає про зміну сигналу світлофора.

Так, положеннями п.8.1 та 8.7 Правил визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Світлофори (додаток 3) призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, X-подібні.

Згідно до п.8.7.3 Правил сигнали світлофора мають такі значення:

а) зелений дозволяє рух;

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Так, матеріали справи містять диск з відеозиписом процедури притягнення позивача до відповідальності, з якого вбачається, що позивачем підтверджено факт здійснення проїзду перехрестя на жовтий забороняючий сигнал світлофора, позивач на довід інспектора про наявність порушення зазначив: «Спорить не буду», «може попередження», на що інспектором вказано, що даний вид порушення не передбачає «попередження».

При цьому, в позові було зазначено, що під`їжаючи до регульованого перехрестя, упевнившись, що пішоходів та машин немає, позивач заїхав на перехрестя на миготливий зелений сигнал світлофора, а на завершення переїзду перехрестя вже був жовтий сигнал світлофора і позивач, керуючись п.п.8.11 та 8.7.3 (в) ПДР України, проїхав дане перехрестя, щоб не створювати аварійну ситуацію, на що мав законну підставу.

Окремо, з урахуванням тієї обставини, що жовтому сигналу світлофора, який забороняє рух, передує зелений миготливий, який згідно п.8.7.3 в) дозволяє рух, колегія суддів зазначає, що вказаний зелений миготливий передбачено не з метою продовження звичайного руху транспортного засобу, а з метою вчинення водієм дій по зупиненню такого транспортного засобу (оскільки саме зупинення не може відбутись моментально, а потребує певного часу, можливо і нетривалого) та уникненню проїзду на жовтий сигнал світлофора, що забороняє рух.

Отже, враховуючи, що під час судового розгляду справи суд повинен робити висновки виходячи з дослідження та аналізу усіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, в тому числі і опосередкованих, та приймаючи до уваги доводи сторін, матеріали відеозапису (в межах встановлення загальної картини спірних подій), колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому, суд зазначає, що під час розгляду даної справи апеляційним судом було досліджено саме диск з відеозиписом процедури притягнення позивача до відповідальності, а не відеозапис моменту перетину перехрестя, в зв`язку з чим довід позивача про те, що в оскаржуваній постанові не міститься відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис є безпідставним.

Окремо стосовно посилань суду першої інстанції на те, що на час розгляду даної справи жодних доказів винуватості позивача у порушенні п.8.7.3.ґ ПДР відповідачем не надано, відповідач у жодний передбачений процесуальним законом спосіб не спростував викладених позивачем обставин з посиланням на докази, які підтвердили б правомірність прийнятого ним рішення та спростовували доводи позивача, колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою суду першої інстанції від 26 жовтня 2023 року надано відповідачу триденний строк з дня її вручення на подання відзиву на позов. Вказана ухвала отримана відповідачем 08 листопада 2023 року (а.с.39), тобто останнім днем подання відзиву є 13 листопада 2023 року (11 та 12.11 є вихідними днями). 13 листопада 2023 року відповідачем було надіслано суду відзив з диском відеозапису, який надійшов до суду 17 листопада 2023 року.

Водночас, справа була розглянута 15 листопада 2023 року, тобто після плину лише двох днів після закінчення строку подання відзиву, що свідчить про необачне неврахування судом часового періоду, необхідного для отримання відзиву відповідача, що в даній справі вплинуло на формування доказової бази для грунтовного розгляду справи.

Враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, при цьому, відповідач діяв у межах та у спосіб, які передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення відповідає вимогам КУпАП, а тому не підлягає скасуванню.

Суд також звертає увагу на те, що здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 липня 2006 р. у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довід. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine, аpplication no. 63566/00).

Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 15 листопада 2023 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук