Справа № 620/7294/23
Суддя: Василь НЕПОЧАТИХ
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року Чернігів Справа № 620/7294/23

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Непочатих В.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області форми «С» від 08.02.2022 № 1457/25010705, форми «С» від 08.02.2022 № 1458/25010705, форми «С» від 08.02.2022 № 1459/25010705, форми «С» від 08.02.2022 № 1460/25010705.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що висновки, викладені в акті фактичної перевірки від 19.01.2022 №395/25/05/РРО/ НОМЕР_1 , на підставі якого винесенні оскаржувані рішення, не відповідають дійсності. Тому відповідач помилкового дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 пунктів 11, 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», частини двадцять першої статті 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв». Також зазначає, шо станом на день проведення перевірки та у подальшому позивач здійснював свою діяльність при наявності діючої ліцензії. Тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач подав відзив, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що в ході проведення фактичної перевірки були встановлені порушення вимог діючого законодавства України, а саме: пункту 11 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» щодо реалізації підакцизних товарів через РРО без використання режиму попереднього програмування коду УКТЗЕД; статті 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» в частині реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями; вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (із змінами та доповненнями), в частині реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими ніж встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої; пункт 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» щодо порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. До перевірки не надано супровідні документи на алкогольні напої та тютюнові вироби зазначені в акті перевірки. Тому вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення правомірними, прийнятими на підставі та у відповідності до норм чинного законодавства та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги та додатково звернув увагу суду на обставини, викладені в позовній заяві.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 03.07.2023 прийнято дану справу до провадження; ухвалою суду від 12.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Чернігівській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань (а.с. 77-84).

Позивачем було отримано ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями: № 2001250 від 25.06.2020, з терміном дії з 29.06.2020 до 29.06.2021; № 2101390 від 02.07.2021, з терміном дії з 12.07.2021 до 12.07.2022 (а.с. 44, 45).

Також позивачем було отримано ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами: № 2001070 від 25.06.2020, з терміном дії з 29.06.2020 до 29.06.2021; № 210162 від 02.07.2021, з терміном дії з 12.07.2021 до 12.07.2022 (а.с. 46, 47).

Працівниками Головного управління ДПС у Чернігівській області, на підставі наказу від 17.01.2022 № 69-п проведена фактична перевірка бару ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої складено акт від 19.01.2022 № 395/25/05/РРО/ НОМЕР_1 (а.с. 64-67, 73).

В ході проведення перевірки встановлено наступні порушення:

- реалізація підакцизних товарів через РРО без використання режиму попереднього програмування коду УКТ ЗЕД (за даними АІС «Податковий блок» через РРО з фіскальним № 22.08.2020 (фіскальний чек № 658) реалізовано дві пляшки горілки «Провідниця» 0,25 л за ціною 47,00 грн. за одну пляшку на загальну суму 94,00 грн. без зазначення в чеку коду УКТ ЗЕД. Також 15.03.2021 (фіскальний чек № 1971) реалізовано одну пляшку пива «Арсенал Міцне» 1,25 л за ціною 39,00 грн. без зазначення в чеку коду УКТ ЗЕД), чим порушено вимоги пункту 11 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

- реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів у період відсутності відповідних діючих ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами відповідно (за даними АІС «Податковий блок» 29.06.2021 (фіскальний чек №2339) реалізовано шість позицій пива «Рогань на розлив» за ціною 17,00 грн. на загальну суму 102,00 грн., 3 пляшки горілки «Улюблена» 0,15 л за ціною 28,50 грн. на загальну суму 85,50 грн., одну пляшку горілки «Горілочка на березових бруньках» 0,25 л за ціною 47,00 грн., одну банку слабоалкогольного напою «Рево» за ціною 42,00 грн., один пакет вина «Портвейн 777 Біле» 1,0 л за ціною 55,00 грн., одну пачку сигарет «Пул де Люкс сині» за ціною 38,50 грн., чим порушено вимоги статті 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»;

- згідно з базою даних ДПС 07.03.2021 (фіскальний чек № 1940) реалізовано одну пляшку горілки «Грін дей» 0,7 л за ціною 110,00 грн. при встановленій мінімальній роздрібній ціні на такий алкогольний напій в розмірі 125,16 грн., чим порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв»;

- порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (до перевірки не надано накладні на зазначені в акті алкогольні напої та тютюнові вироби та будь-які документи щодо обліку підакцизних товарів), чим порушено вимоги пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

За результатами розгляду матеріалів перевірки 08.02.2022 Головним управлінням ДПС у Чернігівській області винесено податкове повідомлення-рішення, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції, а саме:

- № 1457/25010705 у сумі 5580,00 грн. за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання, та за відсутність коду УКТ ЗЕД у фіскальному чеку;

- № 1458/25010705 у сумі 17000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями;

- № 1459/25010705 у сумі 17000,00 грн. за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами;

- № 1460/25010705 у сумі 10000,00 грн. за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої (а.с. 8-20).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив його в адміністративному порядку, проте рішенням ДПС України від 01.05.2023 № 10565/6/99-00-06-03-01-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін (а.с. 30-35).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Таким чином, фактична перевірка платника податків проводиться виключно за умови пред`явлення посадовими особами контролюючого органу направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Головного управління ДПС у Чернігівській області проведено фактичну перевірку бару, що належить ФОП ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої складено акт від 19.01.2022 № 395/25/05/РРО/ НОМЕР_1 .

Вказану перевірку було проведено на підставі наказу № 69-п від 17.01.2022, винесеного, зокрема, згідно статей 19, 20 та пункту 80.1, підпункту 80.2.3 пункту 80.2, пункту 80.6, пункту 80.8 статті 80 Податкового кодексу України.

У той же час, підпунктом 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України визначено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності такої підстави письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Тобто, фактична перевірка проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Разом з тим, відповідачем не надано до суду жодних письмових та належним чином оформлених доказів на підтвердження того, що підставою для прийняття наказу було саме письмове звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування, як того вимагає підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Крім того, наказ на проведення перевірки № 69-п від 17.01.2022 також не містить вказаної інформації щодо наявності такого письмового звернення покупця (споживача) та у зв`язку з яким у контролюючого органу виникає обґрунтована та законодавчо встановлена необхідність для здійснення належного податкового контролю.

Також, суд зазначає, що у вказаному наказі, відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки, а саме статей 19, 20, 75, 82 та пункту 80.1, підпункту 80.2.3 пункту 80.2, пункту 80.6, пункту 80.8 статті 80 Податкового кодексу України.

Зазначений висновок узгоджується з висновками Верховного Суду викладених у постановах від 04.09.2020 у справі № 821/1274/18, від 02.09.2020 у справі № 821/1828/16, та від 04.12.2018 у справі № 820/4894/18.

У даному випадку, формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим дотриманням вимог норм статті 81 Податкового кодексу України щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Відтак, для проведення фактичної перевірки мають існувати вказані вище фактичні обставини та передумови, які дозволяють податковому органу керуватись вказаною правовою нормою при призначенні (проведенні) такої перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що наказ № 69-п від 17.01.2022 не містить в собі інформації, яка свідчить про можливі порушення позивачем вимог законодавства, а лише констатує факт доцільності проведення фактичної перевірки з метою контролю дотримання вимог діючого законодавства.

Втім, у такому наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Із системного аналізу положень статей 75-81 Податкового кодексу України слідує, що вимоги до змісту наказу про призначення як планової документальної перевірки, так і позапланової документальної перевірки, документальної невиїзної перевірки, фактичної перевірки сформульовані лише в абзаці 3 пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 зроблено висновок, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У постановах від 16.09.2021 у справа № 120/1431/20-а, від 12.10.2021 у справі № 120/5729/20-а Верховний Суд вказав на необхідність зазначення у наказі про проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, окрім звичайного посилання на норму, що регулює питання її призначення, і конкретні фактичні підстави її призначення (відповідно до підстав, визначених нормами цього підпункту).

При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Головне управління ДПС в Чернігівській області не дотрималося вимог пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, відповідно до якого посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому, окрім іншого, зазначаються підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 500/1331/21.

Верховний Суд у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню. Встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення. З урахуванням цього Суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності перевірки порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Зміст висновків наведеної постанови свідчить про те, що установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд не повинен переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом і у постанові від 11.07.2022 у справі № 120/5728/20-а.

Отже встановлені судом обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем фактичної перевірки позивача, за наслідками якої і були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є достатніми для висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Крім того, суду вважає за необхідне зазначити, що податковими повідомленнями-рішеннями від 08.02.2022 № 1458/25010705 та № 1459/25010705 до позивача застосовано штрафна санкції за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

При цьому, перевіряючими встановлено, що за даними АІС «Податковий блок» 29.06.2021 (фіскальний чек № 2339) позивачем було реалізовано шість позицій пива «Рогань на розлив» за ціною 17,00 грн. на загальну суму 102,00 грн., 3 пляшки горілки «Улюблена» 0,15 л за ціною 28,50 грн. на загальну суму 85,50 грн., одну пляшку горілки «Горілочка на березових бруньках» 0,25л за ціною 47,00 грн., одну банку слабоалкогольного напою «Рево» за ціною 42,00 грн., один пакет вина «Портвейн 777 Біле» 1,0 л за ціною 55,00 грн., одну пачку сигарет «Пул де Люкс сині» за ціною 38,50 грн.

Разом з тим, в матеріалах справи містяться ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 2001250 від 25.06.2020, з терміном дії з 29.06.2020 до 29.06.2021, а також на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами № 2001070 від 25.06.2020, з терміном дії з 29.06.2020 до 29.06.2021 (а.с. 44, 46).

Вважаючи, що позивач 29.06.2021 не мав права реалізовувати алкогольні напої та тютюнові вироби за недіючою ліцензією, відповідач застосував до нього штрафні (фінансові) санкції.

Тобто, визначальним фактором для правильного вирішення даної справи є встановлення строку дії вказаної ліцензії, отриманої позивачем.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Закон України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі етиловим, коньячним, і плодовим спиртом, алкогольними напоями тютюновими виробами» не визначає порядок обчислення строку (терміну) дії ліцензії.

Відповідно до частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює відповідні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів загальних засад права (аналогія права).

В силу вимог частин першої та другої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 252 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За приписами частин першої та п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції (частина перша статті 255 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, терміни дії вказаних ліцензій був обмежений повноваженим органом з настанням календарного дня - 29.06.2021, шляхом зазначення в них прийменника «до», який в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Згідно із частиною першою статті 3 Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 року строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quem» означає день, у який цей строк спливає.

Відповідно до частини другої статті 4 Конвенції якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo, або у разі відсутності відповідної дати - останнім днем останнього місяця.

З урахуванням наведеного граматичного аналізу вжиття в ліцензії її кінцевої дати дії «до 29.06.2021» та положень Конвенції, суд погоджується з доводами позивача щодо недопущення ним порушень вимог Закону № 481/95-ВР під час здійснення роздрібного продажу підакцизного товару (алкоголю та тютюну) в останній день чинності ліцензій - 29.06.2021.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 (провадження № К/9901/42116/18), від 07.02.2019 у справі № 803/630/17 (провадження № К/9901/20829/18), від 18.04.2019 у справі № 815/1871/16 (провадження № К/9901/25471/18).

Отже, ліцензійним органом абсолютно правомірно вказано термін дії ліцензії з 29.06.2020 до 29.06.2021 в один рік, а позивачем у свою чергу не допущено порушень вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР у випадку продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на підставі цих ліцензій 29.06.2021, оскільки саме на цю календарну дату припадає подія, яка має юридичне значення, а саме, закінчення дії ліцензії до 24 години цього дня.

Тобто, станом на 29.06.2021 у позивача були наявні ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами з терміном дії до 29.06.2021.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для застосування до позивача фінансових санкцій за здійснення ним 29.06.2021 роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 08.02.2022 № 1457/25010705, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 5580,00 грн. за здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання та за відсутність коду УКТ ЗЕД у фіскальному чеку, а також щодо податкового повідомлення-рішення від 08.02.2022 № 1460/25010705, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 10000,00 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, суд зазначає таке.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі (надалі - Закон № 265/95-ВР).

За правилами пункту 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 265/95-ВР контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

За порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості (пункт 7 статті 17 Закону № 265/95-ВР).

Натомість, Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон № 481) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначені.

Таким чином, правила та порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій та здійснення за їх допомогою відповідних розрахункових операцій, зокрема, і вимоги щодо використання режиму програмування найменування підакцизного товару, а також відповідальність за порушення таких вимог в повному обсязі врегульовані приписами Закону № 265/95-ВР. Вимоги ж щодо виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та відповідальність за їх порушення встановлені спеціальним Законом № 481.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції на момент проведення перевірки) установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Інформація про перенесення документальних планових перевірок, які відповідно до плану-графіку проведення планових документальних перевірок мали розпочатися у період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), та на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не були розпочаті, включається до оновленого плану-графіку, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, протягом 10 календарних днів з дня завершення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Документальні та фактичні перевірки, що були розпочаті до 18 березня 2020 року та не були завершеними, тимчасово зупиняються на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Таке зупинення перериває термін проведення перевірки та не потребує прийняття будь-яких додаткових рішень контролюючим органом.

На період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Тобто, вимоги пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України пов`язані та прямо відсилають до актів Кабінету Міністрів України, на підставі яких завершується дія карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 установлено з 19.12.2020 до 31.12.2021 на території України карантин, який у подальшому був продовжений до 31.03.2022 постановою Кабінету Міністрів України № 1336 від 15.12.2021.

Отже, Кабінетом Міністрів України на момент проведення перевірки не приймалося рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а відтак діяв мораторій на проведення фактичних перевірок платників податків.

Водночас, не зважаючи на постанову Кабінету Міністрів України № 89 від 03.11.2021 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірки» мораторій на проведення податкових перевірок на період карантину прямо закріплений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України та вказана норма в частині обмежень на проведення планових та фактичних перевірок була чинною, її дія не зупинялася.

Наведений вище висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 22.02.2022 у справі № 420/12859/21.

Враховуючи викладене, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), податковий орган у цій справі не мав повноважень на дослідження у ході проведення фактичної перевірки позивача питань щодо дотримання ним вимог Закону № 265/95-ВР, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.05.2022 у справі №520/592/21.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, код ЄДРПОУ ВП 44094124) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 08.02.2022 № 1457/25010705, від 08.02.2022 № 1458/25010705, від 08.02.2022 № 1459/25010705, від 08.02.2022 № 1460/25010705.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.01.2024.

Суддя Василь НЕПОЧАТИХ