Справа № 460/14934/23
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2024 року м. Рівне №460/14934/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач-2), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій.

Позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 від 26.05.2023 №10 про відмову у призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача-2 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком із 19.05.2023 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до його загального страхового стажу періоди роботи в СВК "Новорічицький" з 01.01.2000 по 30.09.2002, з 11.10.2002 по 31.01.2003, з 13.02.2003 по 28.02.2003, з 21.03.2003 по 31.03.2003, з 01.06.2003 по 30.06.2003, з 01.09.2003 по 31.10.2003, з 07.11.2003 по 31.12.2003 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 09.03.2010.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач досягнувши 55 річного віку, маючи статус потерпілого внаслідок аварії на ЧАЕС 3 категорії (прожиття в зоні гарантованого добровільного відселення понад 37 років, зокрема з 26.04.1986) та загальний страховий стаж понад 22 роки, 19.05.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". За принципом екстериторіальності (випадковості) надані позивачем документи передані для розгляду відповідачу-1, який 26.05.2023 прийняв рішення №10 про відмову у призначенні пенсії з тих підстав, що мінімально необхідний загальний страховий стаж для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС становить 22 роки. При цьому, загальний страховий стаж позивача, розрахований відповідачем-1, склав 19 років 2 місяці 28 днів, а до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.01.2000 по 30.09.2002, з 11.10.2002 по 31.01.2003, з 13.02.2003 по 28.02.2003, з 21.03.2003 по 31.03.2003, з 01.06.2003 по 30.06.2003, з 01.09.2003 по 31.10.2003, з 07.11.2003 по 31.12.2003 в сумі 3 роки 6 місяців 13 днів. При цьому, підставою для незарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу слугував той факт, що, як вважає відповідач-1, трудова книжка серії НОМЕР_1 від 09.03.2010 суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки відсутні відомості про те, що вона є дублікатом або копією, а заповнена СВК "Новорічицький". Позивач вважає оскаржене рішення протиправним і таким, що не відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду.

Ухвалою суду від 27.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), встановлено відповідача строк для подання відзивів на позовну заяву.

Відповідач-1 правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, своєї позиції щодо заявлених позивачем позовних вимог суду не повідомив.

Відповідач-2 подав до суду відзив, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що у спірних правовідносинах діяв згідно з чинним законодавством. Необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, у випадку позивача, становить 22 роки. За наданими документами не зараховано до страхового стажу спірні періоди роботи в СВК "Новорічицьке" згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 09.03.2010, оскільки остання суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110. Відповідно до пунктів 1.1, 2.4 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відомості про те що трудова книжка є копією або дублікатом відсутні. Уточнюючу довідку про спірний період роботи позивачем не надано. Спірний період роботи зараховано згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу. З таких підстав відповідач-2 вважає правомірним оскаржене рішення, а тому в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданим 16.02.1995 Рівненською обласною радою.

19.05.2023 позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка за принципом випадковості (екстериторіальності) передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.05.2023 №10 позивачу відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що мінімально необхідний загальний страховий стаж для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС становить 22 роки. Загальний страховий стаж позивача, склав 19 років 2 місяці 28 днів, а до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2000 по 30.09.2002, з 11.10.2002 по 31.01.2003, з 13.02.2003 по 28.02.2003, з 21.03.2003 по 31.03.2003, з 01.06.2003 по 30.06.2003, з 01.09.2003 по 31.10.2003, з 07.11.2003 по 31.12.2003 в сумі 3 роки 6 місяців 13 днів. Пенсійний орган вказав, що за наявними документами не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01.01.2000 по 31.12.2003 в СВК "Новорічицьке" згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 09.03.2010, оскільки трудова книжка суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: заповнення трудової книжки проводиться власником або уповноваженим органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. Відсутні відомості про те, що вона є копією або дублікатом. Період з 01.01.2000 по 31.12.2003 та всі періоди після 01.01.2004 було взято до уваги згідно з індивідуальним відомостями про застраховану особу. Для зарахування періоду роботи в СВК "Новорічицьке" необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи.

Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-IV.

Зокрема, згідно з ч.1 ст.26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до абз.1 ст.55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-ХІІ, потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

У спірних правовідносинах право ОСОБА_1 на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, тобто після досягнення 54 річного віку, не є спірним, що підтверджується змістом оскарженого рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.

Суд встановив, що пенсійного віку 54 роки позивач досягнув 25.07.2021, а тому мінімальний страховий стаж для призначення позивачу пенсії встановлюється станом на цю дату.

Відповідно до ст.26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, як, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Враховуючи вимоги ст.55 Закону №796-ХІІ щодо мінімального страхового стажу для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років, мінімальний необхідний стаж для призначення позивачу пенсії встановлений на рівні 22 років, що зазначено також і відповідачем-1 у оскарженому рішенні про відмову в призначенні пенсії.

Єдиною підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком слугував висновок відповідача-1 про відсутність у позивача мінімального страхового стажу для призначення такої пенсії 22 роки, у зв`язку з тим, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.2000 по 30.09.2002, з 11.10.2002 по 31.01.2003, з 13.02.2003 по 28.02.2003, з 21.03.2003 по 31.03.2003, з 01.06.2003 по 30.06.2003, з 01.09.2003 по 31.10.2003, з 07.11.2003 по 31.12.2003 в сумі 3 роки 6 місяців 13 днів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За приписами ст.62 Закону №1788-XII, ст.48 Кодексу законів про працю України, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, періоди роботи після набрання чинності Законом №1058-IV враховуються до страхового стажу відповідно до відомостей персоніфікованого обліку (сплати внесків), а до 01.01.2004 згідно із записами у трудовій книжці особи.

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (дата заповнення 09.03.2010) містить, серед інших, такі записи:

1. Запис №1 від 01.04.1985 прийнятий в колгосп "Заповіт Ілліча" різноробочим (наказ від 01.04.1985 №4);

2. Запис №2 від 30.04.1986 звільнений з роботи в зв`язку з призовом на службу (наказ від 30.04.1986 №5);

3. Запис №5 від 01.04.1989 прийнятий на роботу в колгосп "Заповіт Ілліча" шофером (наказ №4 від 01.04.1989);

4. Запис №6 від 31.12.2006 звільнений з роботи за згодою сторін СВК "Новорічицький" (наказ №12 від 31.12.2006).

Вказані записи про роботу скріплені печаткою СВК "Новорічицький" та підписами посадових осіб цього кооперативу.

Відповідач-1 при прийнятті оскарженого рішення дійшов висновку, що підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача в СВК "Новорічицький" (в календарному обчисленні з 01.01.2000 по 31.12.2003) при вирішенні питання про призначення пенсії за віком був той факт, що трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: заповнення трудової проводиться власником або уповноваженим органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. Відсутні відомості про те, що трудова книжка є копією або дублікатом.

У зв`язку з цим відповідачем-1 період роботи з 01.01.2000 по 31.12.2003 та всі періоди після 01.01.2004 було взято до уваги згідно з даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, як встановлено судом, зарахування відповідачем-1 окремих періодів роботи позивача із 01.01.2000 по 31.12.2003 свідчить про визнання органом Пенсійного фонду факту роботи в СВК "Новорічицький", який був страхувальником позивача у спірний період.

Суд зауважує, що згідно із проведеним органом Пенсійного фонду розрахунком загального страхового стажу періоди роботи позивача в колгоспі "Заповіти Ілліча" з 1988 по 1993 та в КСП "Новорічицьке" з 1994 по 1999 не є спірними та зараховані відповідачем-1 до загального страхового стажу ОСОБА_1 на підставі довідок про відпрацьовані дні від 29.12.2021 №755, від 29.12.2021 №756, виданих Зарічненським місцевим архівом Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області.

Аналіз чинного законодавства дає підстави для висновку, що зарахування періодів роботи у кооперативах до 31.12.2003 здійснюється на підставі трудової книжки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

При цьому, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 23.04.2019 у справі №593/1452/16-а, від 30.09.2021 у справі №300/860/17.

Як повідомив позивач, оригінал його трудової книжки, в яких містилися первинні записи про період його роботи в СВК "Новорічицький" був втрачений посадовими особами цього кооперативу, що слугувало підставою повторному заведенню у 2010 році нової трудової книжки із відображенням у ній (на підставі первинних документів) періодів трудової діяльності ОСОБА_1 з 1985 по 2010 роки.

З трудової книжки позивача вбачається, що така містить інформацію про його трудовий стаж з відповідними записами як про прийняття на роботу 01.04.1989, так і про звільнення з роботи 31.12.2006.

Із наданих органам Пенсійного фонду документів Зарічненського місцевого архіву Зарічненської селищної ради Вараського району Рівненської області встановлено, що:

1. Протоколом №1 від 30.01.1997 засідання КСП "Новорічицьке" ОСОБА_1 прийнято на роботу в КСП на ферму працівником з 01.01.1997 (архівний витяг від 13.02.2023 №137);

2. На базі КСП "Новорічицьке" (період роботи у якому зараховано до загального страхового стажу) створений СВК "Новорічицький" (протокол №1 від 27.12.1999) (архівна довідка від 29.12.2021 №754);

3. Наказом №1 від 10.01.2001 засідання засновників правління СВК "Новорічицький" прийнято ОСОБА_1 на роботу в члени СВК "Новорічицький" робітником з 02.01.2001 (архівний витяг від 13.02.2023 №135).

Таким чином, наявними в розпорядженні суду доказами в їх сукупності підтверджується, що позивач в період з 1988 по 2006 рік працював в одному і тому ж самому підприємстві, яке в процесі його діяльності пройшло реорганізацію відповідно до наступних організаційно-правових форм та найменувань: 1988-1993 колгосп "Заповіти Ілліча"; 1994-1999 КСП "Новорічицьке"; з кінця 1999 по 2006 рік СВК "Новорічицький".

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що зазначення дати заповнення у трудовій книжці "09.03.2010" правонаступником колгоспу "Заповіти Ілліча" та КСП "Новорічицьке" - СВК "Новорічицький", щодо трудової діяльності позивача є недоліком, який носить формальний характер, адже інша інформація яка внесена до трудової книжки та надані додатково документи, зокрема й часткове зарахування стажу цьому кооперативі відповідачем-1, дають можливість встановити місце роботи, посаду та період роботи позивача, який є спірним із 01.01.2000 по 31.12.2003.

Поряд з цим, як встановлено судом, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці позивача щодо зазначених періодів роботи відповідачами жодним чином не повідомлено та не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги під час розрахунку стажу.

У постанові від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки та видачі довідок.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

Суд вважає, що Законом №1058-IV та Порядком №637 не встановлено критерію оцінки оформлення трудової книжки при вирішенні питання щодо призначення пенсії за віком.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України за №1566/11846 від 27.12.2005 (далі - Порядок №22-1), при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Водночас, судом встановлено, що відповідачами не надано доказів здійснення своїх повноважень щодо отримання додаткових документів чи сприяння позивачу в їх отриманні, які були б достатніми для підтвердження або ж спростування факту його роботи у спірний період.

Таким чином, наведені вище обставини справи та надані суду докази підтверджують, що позивач дійсно у спірний період, який в календарному обчисленні не зарахований до загального страхового стажу з 01.01.2000 по 31.12.2003, працював у СВК "Новорічицький", а подані ним документи були достатніми для вирішення питання про зарахування періоду такої роботи до страхового стажу.

Отже, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у спірних правовідносинах допустило протиправну бездіяльність, яка полягає у незарахуванні до страхового стажу позивача при вирішенні питання про наявність підстав для призначення йому пенсії за віком періоду роботи в СВК "Новорічицький" з 01.01.2000 по 30.09.2002, з 11.10.2002 по 31.01.2003, з 13.02.2003 по 28.02.2003, з 21.03.2003 по 31.03.2003, з 01.06.2003 по 30.06.2003, з 01.09.2003 по 31.10.2003, з 07.11.2003 по 31.12.2003 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 09.03.2010.

Відтак, суд дійшов висновку, що станом на дату прийняття відповідачем-1 спірного рішення загальний страховий стаж ОСОБА_1 складав понад 22 роки, враховуючи 19 років 2 місяці 28 днів зарахованих добровільно відповідачем-1, та 3 роки 6 місяців 13 днів протиправно ним не зарахованих при мінімально необхідному 22 роки.

Керуючись ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.05.2023 №10 про відмову у призначенні пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відновлення порушених прав та інтересів позивача буде повністю здійснене шляхом зобов`язання відповідача-2 (на обліку в якому перебуватиме позивач) призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із 19.05.2023 із зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону №796-ХІІ, зарахувавши до його загального страхового стажу періоди роботи в СВК "Новорічицький" з 01.01.2000 по 30.09.2002, з 11.10.2002 по 31.01.2003, з 13.02.2003 по 28.02.2003, з 21.03.2003 по 31.03.2003, з 01.06.2003 по 30.06.2003, з 01.09.2003 по 31.10.2003, з 07.11.2003 по 31.12.2003 відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , дата заповнення 09.03.2010.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 26.05.2023 №10 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із 19.05.2023 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до його загального страхового стажу періоди роботи в СВК "Новорічицький" з 01.01.2000 по 30.09.2002, з 11.10.2002 по 31.01.2003, з 13.02.2003 по 28.02.2003, з 21.03.2003 по 31.03.2003, з 01.06.2003 по 30.06.2003, з 01.09.2003 по 31.10.2003, з 07.11.2003 по 31.12.2003 відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , дата заповнення 09.03.2010.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 858,88грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул.Січових Стрільців, буд. 15, м.Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76000, ідентифікаційний код юридичної особи 20551088).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Олександра Борисенка, буд.7, м.Рівне, Рівненська область, 33028, ідентифікаційний код юридичної особи 21084076).

Рішення складено 25 січня 2024 року.

Суддя О.М. Дудар