Справа № 340/9510/23
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/9510/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. НАУМЕНКА, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача-1: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

до відповідача-2: Міністерства оборони України (проспект Повітрянофлотський, б. 6, м. Київ, 03168, )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Охременка А.В., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

1) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо систематичного порушення умов контракту, що полягає у не наданні медичної допомоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), шляхом направлення до медичного пункту військової частини на підставі поданих ним рапортів: від 10.06.2022; від 20.06.2022; від 20.10.2023.

2) Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) щодо систематичного порушення умов контракту, що полягає у неналежному грошовому забезпеченні - нарахуванні та виплаті не у повному розмірі грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) з червня 2022 року по теперішній час.

3) Зобов`язати Міністерство оборони України (код ЄДРПОУ - 00034022) призначити та провести комісію з питань проходження військової служби щодо розірвання контракту від 07.02.2021 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, що укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та Міністерством оборони України (код ЄДРПОУ - 00034022) в особі командира військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_2 , у зв`язку з систематичним невиконанням командуванням умов контракту.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 07.02.2021 р. проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 за контрактом. У період з червня 2022 року командування військової частини не виконує умови контракту, не реагує на рапорти ОСОБА_1 щодо надання медичної допомоги, виплати грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, а тому позивач подав рапорт про розірвання контракту. Вважаючи що військовою частиною систематично не виконуються умови контракту, просить зобов`язати Міністерство оборони України призначити та провести комісію з питань проходження військової служби щодо розірвання контракту від 07.02.2021 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, що укладений між ОСОБА_1 .

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даними позовом.

Ухвалою судді від 20.11.2023 року було залишено без руху позовну заяву. У встановлений суддею строк позивач надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді від 30.11.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 55).

Заперечуючи проти позову, відповідачем-2 надано відзив на позов та вказується, що у в умовах дії воєнного стану припинення контракту можливе лише за чітко визначеним переліком підстав, визначених п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», серед яких відсутня як така, підстава невиконання умов контракту.

Крім того, зазначає, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у справі, адже, відповідно до пп. «е» ст. 8 Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних сил України» зазначено, що полковник, бригадний генерал, генерал-майор (капітан 1 рангу, коммодор, контр-адмірал) наділений владою командира бригади (полку, корабля 1 рангу). Оскільки позивач проходить службу на посадах осіб сержантського та старшинського складу, то звільнення його з військової служби належить до повноважень командирів бригади (полку) в якій він проходить військову службу.

Щодо вимог про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та провести комісію з питань проходження військової служби щодо розірвання контракту від 07.02.2021 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та старшинського складу, що укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та Міністерством оборони України (код ЄДРПОУ - 00034022) в особі командира військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_2 , у зв`язку з систематичним невиконанням командуванням умов контракту, зазначає, що така вимога не відповідає приписам чинного законодавства та порядку прийняття, проходження та звільнення осіб з військової служби. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 60-72).

Відповідач-1 у відзиві на позовну заяву вказав, що вказані у позовній заяві рапорти від 10.06.2022 року та від 20.06.2022 року не надходили до військової частини НОМЕР_2 , у нетаємному діловодстві військової частини не зареєстровані, у номенклатурних журналах не значаться, не надходили до командування військової частини НОМЕР_2 , а відтак вважає заявлені вимоги та звернення до суду з ними, передчасними. Крім того, зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №162 від 11.06.2022 року ОСОБА_1 визнано таким, що в умовах воєнного стану відмовився від виконання бойових завдань та самовільно залишив військову частину, а тому виплату грошового забезпечення позивачу припинено з 22.06.2022 року до моменту повернення дезертира на службу (а.с. 74-95).

Відповідачами додано до відзивів докази направлення відзивів позивачу (а.с. 70, 93).

Позивач правом подати відповідь на відзив не скористався. Інших заяв та пояснень по суті справи до суду не надходило.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.01.2024 року залишено без розгляду позовну заяву в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 щодо систематичного порушення умов контракту, що полягає у неналежному грошовому забезпеченні - нарахуванні та виплаті не у повному розмірі грошового забезпечення та додаткової винагороди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з червня 2022 року по теперішній час.

Дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд встановив наступне.

07.02.2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_4 полковника ОСОБА_2 було укладено контракт. Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

У період з 20.07.2021 року по 23.02.2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях (а.с. 91). У період з 24.02.2022 року по 11.06.2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с. 92).

Підставою для звернення до суду із заявленими позовними вимогами є невчинення дій відповідачем на підставі заявлених позивачем рапортів від 10.06.2022 року, від 20.06.2022 року та від 20.10.2023 року

Позивач стверджує, що 10.06.2022 року звертався до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортами про погіршення стану здоров`я, в тому числі морально-психологічного стану, в якому повідомляв про те що не може більше виконувати бойові завдання (а.с. 14). Відповіді на рапорт не отримав. Згодом, 20.06.2022 року звертався до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортами про погіршення стану здоров`я та просив забезпечити медичний огляд та проходження ВЛК. Відповіді на рапорт не отримав (а.с. 14 зв.).

Відповідач-1 стверджує, що вказані рапорти до військової части не надходили, а відтак не могли бути розглянутими командуванням. Крім того, зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.06.2022 №162 позивача визнано таким, що в умовах воєнного стану відмовився від виконання бойових завдань та самовільно залишив військову частину, та знято з тривалого котлового забезпечення (а.с.89). Згодом наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21.06.2022 №172 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 (а.с.90). Відповідач-1 зазначає що з 11.06.2022 року і до часу написання відзиву на позов, позивач у розташування військової частини НОМЕР_2 не повертався.

Щодо доводів позивача про звернення до відповідача з рапортами від 10.06.2022 та від 20.06.2022 року, суд зазначає наступне.

Примірники рапорту від 10.06.2022 та від 20.06.2022, копії яких долучені позивачем до матеріалів справи (а.с. 14, 14 зв), не дають змоги з упевненістю встановити, що вказані рапорти дійсно були прийняті відповідачем. Крім того, відповідач, заперечуючи факт звернення з цими рапортами, зазначає, що рапорти не значаться в журналах вхідної кореспонденції військової частини (а.с.75-76).

При цьому суд враховує, що під час подачі рапорту від 20.06.2022 року позивач вже перебував за межами військової частини у статусі дезертира, а відтак направити такий рапорт міг лише засобами поштового зв`язку, однак доказів направлення цього рапорту суду також не надано.

Вказані обставини є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на недоведеність вручення (направлення) рапортів від 10.06.2022 та від 20.06.2022 року.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника (загальний обов`язок військовослужбовця).

Позивачем не доведено, а судом не встановлено, що позивач подавав до військової частини НОМЕР_2 рапорти від 10.06.2022 та від 20.10.2022 року.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність щодо систематичного порушення умов контракту, шляхом ненадання не направлення до медичної частини на підставі рапорту від 20.10.2023 року, суд зазначає наступне.

Кожен військовослужбовець має право на те, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів, а відтак має бути належний доказ отриманням військовою частиною такого рапорту/заяви військовослужбовця чи його представника (в порядку звернення громадян), який може бути направлений рекомендованим листом із повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу військової частини.

Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за № 94/29962 (далі Інструкція) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.

Відповідно до цієї Інструкції в роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень.

Згідно пунктів 4-5 розділу ІІІ «Розгляд звернень громадян» Інструкції, термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.

Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.

Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Отже, на думку суду, рапорт від 20.10.2023 року мав бути розглянутим командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається звернення, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

При цьому, відлік 30-денного строку розпочинається з дня отримання військовою частиною такого звернення.

Як свідчить інформація «Укрпошта відстеження», рапорти від 20.10.2023 року про направлення на медичне обстеження та про розірвання контракту відповідачем отримано 23.10.2023 року (а.с.21 зв.). А відтак, відлік строку на розгляд рапорту позивача розпочався з 23.10.2023 року та мав кінцеву дату розгляду 23.11.2023 року.

Позивач до суду з цим позовом звернувся 15.11.2023 року.

Таким чином, на час звернення позивача до суду 30 денний строк розгляду рапортів не сплинув, отже відповідач, станом на день звернення позивача до суду, не допустив бездіяльності щодо нерозгляду рапортів від 20.10.2023 року.

Вказане свідчить, що на дату звернення до суду відсутній правовий спір між сторонами щодо наявності протиправної бездіяльності не розгляду рапортів від 20.10.2023 року, тобто відсутнє порушене право, яка підлягає судовому захисту.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Свою позицію щодо застосування Конституції України при здійсненні правосуддя Верховний Суд України свого часу відобразив у постанові Пленуму «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 1 листопада 1996 року №9.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №607/6092/18, від 05 червня 2019 року у справі №607/6865/18, від 11 червня 2019 року у справі №917/1338/18, визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Відсутність спору на день звернення позивача до суду, у свою чергу, взагалі виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту (висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №802/2474/17-а; провадження №11-1081апп18).

Враховуючи вищезазначене, суд констатує про відсутність порушеного права позивача, що ґрунтуються на невчиненні дій на підставі рапортів від 20.10.2023 року станом на день звернення позивача до суду. Вказане є беззаперечною підставою для відмови у позові, з огляду на передчасне звернення до суду із такими позовними вимогами.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави вважати протиправною бездіяльність вдповідача щодо невиконання умов контракту.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірних дій підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо систематичного порушення умов контракту, що полягає у не наданні медичної допомоги ОСОБА_1 , шляхом направлення до медичного пункту військової частини на підставі поданих ним рапортів від 10.06.2022, від 20.06.2022, від 20.10.2023.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО