Справа № 260/10758/23
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 січня 2024 рокум. Ужгород№ 260/10758/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Калинич Я.М., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, 88000, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області), яким просить суд: 1. Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у не зарахуванні періоду роботи з 01.05.1993 року по 25.12.2000 року у страховий стаж, відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до записів трудової книжки. 2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , період роботи у АТП Хустської райспоживспілки з 01.05.1993 року по 25.12.2000 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримує пенсію по інвалідності III групи з 23.10.2012 року. 12 жовтня 2016 року він досяг пенсійного віку, який дає право на пенсію відповідно до ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також позивач зазначає, що з 16.10.1997 року по теперішній час проводить незалежну підприємницьку діяльність. ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду України для здійснення перерахунку пенсії як особі, яка досягла віку 65 років. Так, ГУ ПФУ в Закарпатській області листом від 25.05.2023 року, повідомило позивача про те, що до стажу не зараховано період роботи з 01.05.1993 року по 15.10.1997 р., оскільки запис №6 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , внесений з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємства; в установах і організаціях №58 від 29.07.1993 року (чинна на момент внесення запису трудової книжки), а саме запис не завірений печаткою та уточнююча довідка №156 від 31.10.2012 року містить інформацію про те, що з травня 1993 року по грудень 2000 року заробітна плата не нараховувалась, накази про надання відпустки без збереження заробітної плати за ці роки відсутні. Не погоджуючись з такою позицією відповідача позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив та зазначив, що період роботи ОСОБА_1 в АТП Хустської райспоживспілки Головним управлінням зараховано до стажу на підставі даних довідки №156 від 31.10.2012 року, а саме з 20.06.1980 року по 30.04.1993 року. Головним управлінням до стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 в АТП Хустської райспоживспілки з 01.05.1993 року по 15.10.1997 рік, оскільки запис №6 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , внесений з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях №58 від 29.07.1993 року (чинна на момент внесення запису трудової книжки), а саме запис не завірений печаткою та уточнююча довідка №156 від 31.10.2012 року містить інформацію про те, що з травня 1993 року по грудень |2000 року заробітна плата не нараховувалась, накази про надання відпустки без збереження заробітної плати за ці роки відсутні. Крім цього зазначив, що Головним управлінням зараховано до стажу період ведення підприємницької діяльності з 16.10.1997 року по 31.12.2003 року згідно довідки про нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду України №27 від 29.11.2012 року. Відтак, що період роботи ОСОБА_1 в АТП Хустської райспоживспілки з 20.06.1980 р. по 25.12.2000 р. перетинається з періодом ведення підприємницької діяльності з 16.10.1997 року по 31.12.2003 року. З огляду на зазначене, на думку відповідача, неможливо зарахувати спірний період роботи ОСОБА_1 до його страхового стажу на підставі виключно даних трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 . Відтак, в адміністративному позові просить суд відмовити.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію по інвалідності III групи з 23.10.2012 року.

12 жовтня 2016 року він досяг пенсійного віку, який дає право на пенсію відповідно до стажу роботи на підставі ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 16.10.1997 року по теперішній час позивач проводить незалежну підприємницьку діяльність.

ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області для здійснення перерахунку пенсії як особі, яка досягла віку 65 років.

Так, ГУ ПФУ в Закарпатській області листом від 25.05.2023 року повідомило позивача про те, що згідно даних електронної бази отримувачів пенсій, з 23.10.2012 року позивач отримує пенсію по інвалідності III групи відповідно до Закону. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 30 років 1 місяця 14 днів, в тому числі: 26 років 2 місяців 2 днів - набутого страхового стажу, та 3 років 11 місяців 12 днів - додаткового стажу.

До страхового стажу позивачу зараховано такі періоди:

- період проходження військової строкової служби з 17.11.1974 року по 05.11.1976 року згідно довідки Хустсько-Міжгірського об`єднаного військового комісаріату №19 від 25.10.2012 року;

- період роботи в АТП Хустської райспоживспілки з 20.06.1980 року по 30.04.1993 року згідно довідки №156 від 31.10.2012 року;

- період ведення підприємницької діяльності з 16.10.1997 року по 31.12.2003 року згідно довідки про нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду України №27 від 29.11.2012 року;

- період роботи з 01.01.2004 року по 31.10.2012 року згідно даних Реєстру застрахованих осіб.

До стажу не зараховано період роботи з 01.05.1993 року по 15.10.1997 року оскільки запис №6 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , внесений з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах в установах і організаціях №58 від 29.07.1993 року (чинна на момент внесення запису трудової книжки), а саме запис не завірений печаткою та уточнююча довідка №156 від 31.10.2012 року містить інформацію про те, що з травня 1993 року по грудень 2000 року заробітна плата не нараховувалась, накази про надання відпустки без збереження заробітної плати за ці роки відсутні.

Вважаючи відмову відповідача у не зарахуванні періоду роботи з 01.05.1993р. по 25.12.2000р. у страховий стаж, відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до записів трудової книжки протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Згідно з п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 Інструкції №58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 20.07.1980 року вбачається:

Запис №1 - Навчання в Ужгородському ГНТУ - 16;

Запис №2 - Служба в рядах Радянської армії;

Запис №3 - 20.06.1980 року прийнятий водієм третього класу в Хустський філіал облспоживспілки;

Запис №4 - 26.05.1986 року присвоєна кваліфікація водія другого класу на підставі постанови правління Закарпатської облспоживспілки №21 від 2.02.1988 року на основі існуючого автопідприємства ПАГО з 1 лютого 1988 року створено госпрозрахункове автопідприємство Хустського районної споживспілки;

Запис №5 - 12.05.1994 звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України;

Запис №6 - 12.05.1994 запис за №5 вважати недійсною;

Запис №7 - 25.12.2000 року звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа ГУ ПФУ в Закарпатській області від 25.05.2023 року позивачу до стажу не зараховано період роботи з 01.05.1993 року по 15.10.1997 року оскільки запис №6 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , внесений з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах в установах і організаціях №58 від 29.07.1993 року (чинна на момент внесення запису трудової книжки), а саме запис не завірений печаткою та уточнююча довідка №156 від 31.10.2012 року містить інформацію про те, що з травня 1993 року по грудень 2000 року заробітна плата не нараховувалась, накази про надання відпустки без збереження заробітної плати за ці роки відсутні.

Такі мотиви рішення про відмову у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу суд оцінює критично, оскільки запис №6 про те, що слід вважати запис №5 у трудовій книжці позивача недійсним здійснено в один і той самий день, що і запис №5, а також завірений підписом тої ж самої відповідальної особи. Разом з тим, такий недолік заповнення трудової книжки позивача при дотриманні усіх інших вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, звільнення з роботи тощо), не є достатньою підставою для незарахування окремого періоду роботи особи до страхового стажу, адже визначальним є підтвердження факту зайнятості особи та виконання роботи на підставі трудового договору на підприємстві, а не правильність заповнення трудової книжки.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17, у якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Суд відхиляє посилання відповідача на уточнюючу довідку №156 від 31.10.2012 року як одну з підстав не зарахування до стажу періоду роботи позивача з 01.05.1993 року по 15.10.1997 року з огляду на наступне.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що ГУ ПФУ в Закарпатській області безпідставно не зарахувало ОСОБА_1 до стажу період роботи такого 01.05.1993 року по 15.10.1997 рік у АТП Хустської райспоживспілки на підставі записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 20 липня 1956 року.

У позовний вимогах ОСОБА_1 просить суд зарахувати до стажу роботи позивача, період роботи у АТП Хустської райспоживспілки з 01.05.1993 року по 25.12.2000 року.

Однак, суд констатує, що відповідно до листа ГУПФУ в Закарпатській області від 25.05.2023 року, органом пенсійного фонду було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 16.10.1997 року по 31.12.2003 року згідно з довідкою про нарахування страхових внесків до Пенсійного фонду України №27 від 29.11.2012 року.

Разом з тим, суд бере до уваги факт перетинання періоду трудової діяльності із періодом підприємницької діяльності, оскільки період трудової діяльності ОСОБА_1 у АТП Хустської райспоживспілки з 01.05.1993 року по 25.12.2000 року, який накладається на період ведення підприємницької діяльності з 16.10.1997 року по 31.12.2003 року, що був зарахований до страхового стажу позивача.

Проте позивач в позовних вимогах просить зарахувати період роботи у АТП Хустської райспоживспілки повністю, жодним чином не обґрунтовуючи можливість подвійного врахування до страхового стажу періодів роботи у АТП Хустської райспоживспілки та ведення підприємницької діяльності з 16.10.1997 року по 31.12.2003 року, що перетинаються.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням наведеного, а також те, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів трудової книжки, зокрема періоду роботи 01.05.1993 року по 15.10.1997 рік у АТП Хустської райспоживспілки відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області протиправно не зараховано до стажу позивача період роботи з 01.05.1993 року по 15.10.1997 рік у АТП Хустської райспоживспілки.

Враховуючи наведене, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи такого 01.05.1993 року по 15.10.1997 рік у АТП Хустської райспоживспілки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач при поданні адміністративного позову сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією від 26 жовтня 2023 року.

Таким чином, вказана сума судових витрат підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог .

Керуючись ст. ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, 88000, ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи періоду роботи з 01.05.1993 року по 15.10.1997 рік в АТП Хустської райспоживспілки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.05.1993 року по 15.10.1997 рік в АТП Хустської райспоживспілки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, 88000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 715,73 (сімсот п`ятнадцять гривень сімдесят три копійки) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич