Справа № 160/30790/23
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
УСТАНОВИВ:
23.11.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», протиправною;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька, який є особою з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду відповідно до медичного висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 23.11.2023 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 28.11.2023 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 28.11.2023 року витребувано у відповідача додаткові докази по справі, зокрема:
- витяг з наказу про зарахування позивача до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;
- особову справу позивача;
- відомості щодо звернення позивача про його звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;
- листи/відмови відповідача на звернення позивача;
- підстави/інформацію, що послугували відмовою для звільнення позивача звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та всі наявні докази щодо суті спору.
18.12.2023 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву позивача. Долучені додаткові докази по справі.
Витребувано у Металургійно-Довгинцівського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки належним чином засвідчені додаткові докази по справі, зокрема:
- рапорт позивача про звільнення від 06.10.2023 року;
- відомості/інформацію щодо розгляду поданого позивачем рапорта від 06.10.2023 року;
- відомості щодо направлення рапорта позивача про звільнення від 06.10.2023 року разом із додатками Військовій частині НОМЕР_1 ;
- інші докази щодо суті спору.
01.01.2024 року представником позивача долучені додаткові докази по справі.
09.01.2024 року представником позивача долучені додаткові докази по справі.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 26.01.2024 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 має батька, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , який на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ-ДНА-01 №147675 є особою з інвалідністю з дитинства внаслідок Другої світової війни та відповідно до Висновку лікарсько-консультативної комісії і Консультативному висновку спеціаліста (копії додаються) потребує постійного стороннього догляду.
Позивач у зв`язку з відмовою прийняти рапорт до розгляду особисто безпосереднім командиром та через невідому йому адресу постійного місця дислокації, 06.10.2023 направив рапорт на ім`я Командира військової частини НОМЕР_1 , через Металургійно-Довгиинцівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому перебував на обліку та висловив у рапорті своє небажання продовжувати військову службу з підстав необхідності здійснення постійного догляду за своїм хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, та просив звільнити його.
Позивач зазначає, що станом на дату подання позову до суду вказаний рапорт не розглянуто, відповідь на адресу позивача не надіслано.
З огляду на зазначене позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву позивача, у якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вказаної позиції відповідач зазначає, що відповідно до розділу XII Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», для звільнення військовослужбовця з військової служби за ініціативою військовослужбовця та виключення його зі списків особового складу:
Пункт 233. Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Абз. 2 Пункт 14.10. розділу XIV Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів- що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Відповідач 1 зазначає, що станом на 09.12.2023 року до військової частини НОМЕР_1 з Металургійно-Довгінцевського РТЦК та СП рапорт на звільнення ОСОБА_1 з додатками не надходив, що відповідно унеможливлює прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби за наявності законних підстав.
Щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення, вказують про таке.
Військова частина НОМЕР_1 позбавлена можливості прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за наявності законних підстав, у зв`язку із неотриманням рапорту на звільнення ОСОБА_1 та його відсутності у в/ч.
Тому, вважають позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки предмет позову не може існувати без спірних правовідносин, що в цьому випадку можуть виникнути тільки після отримання військовою частиною НОМЕР_1 рапорту позивача з додатками на звільнення з військової служби.
ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2
Відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву позивача, у якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вказаної позиції відповідач вказує, що 11.10.2023 року на адресу Металургійно - Довгинцівського ОРТЦК та СП, поштовим зв`язком надійшов рапорт Командиру військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення солдата військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами.
19.10.2023 року керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_1 було розглянуто ці документи та надано відповідь за № уп/7009, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки не відноситься розгляд рапортів військовослужбовців, які проходять військову службу в військових частинах або подання звернення до командирів військових частин щодо звільнення їх військовослужбовців.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки розглядає рапорти тільки військовослужбовців, які проходять військову службу при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, відповідно до «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Вказують, що ця відповідь разом з рапортом та всіма додатками були повернуті Позивачу та рекомендовано особисто звернутись, або через свого представника до керівництва військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення та додатками.
07.11.2023 року на адвокатський запит представника позивача № 18/10 від 18.10.2023 року адресований командиру військової частини НОМЕР_1 , було надано роз`яснення, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки не входить розгляд адвокатських запитів адресованих командирам військових частин та рапортів військовослужбовців, які проходять військову службу в військових частинах або направлення звернення до командирів військових частин щодо звільнення їх військовослужбовців. Виходячи з вище викладеного, повертаємо Вам адвокатський запит адресований до командира військової частини НОМЕР_1 та рапорт з всіма додатками. Рекомендовано особисто звернутись до керівництва військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення та додатками.
Відповідач 2, вказує, що відповідно до чинного законодавства територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не мають права розглядати рапорти військовослужбовців інших військових частин, та не зобов`язані перенаправляти їх до військових частин.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_2 було повернуто позивачу його рапорт з всіма додатками, у зв`язку з порушенням порядку подання рапорту щодо звільнення за сімейними обставинами.
Також, відповідач 2 зазначає, що позивачем в цій справі не надано достовірних доказів, щодо:
надсилання рапорту з всіма додатками особисто або через свого представника безпосередньому командиру чи командиру військової частини НОМЕР_1 ;
відмови в прийнятті рапорту до розгляду особисто безпосереднім командиром;
позивачем та представником не доведено протиправну бездіяльність як відповідача так і співвідповідача та унеможливлює прийняття рішення щодо будь-якого зобов`язання відповідача та співвідповідача.
Вважають, що Металургійно - Довгинцівський ОРТЦК та СП згідно норм матеріального права та процесуального законодавства не є належним відповідачем, який не має відповідати за пред`явленим позовом.
V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Судом з матеріалів справи встановлено, 26.01.2023 року військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнаного придатним до військової служби, та призвано на військову службу до військової частини НОМЕР_1 , з подальшим зняттям з військового обліку в Металургійно - Довгинцівському ОРТЦК та СП.
Згідно з матеріалами справи позивач наразі проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 .
Встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 має батька, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , який на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ-ДНА-01 № 147675 є особою з інвалідністю з дитинства внаслідок Другої світової війни та відповідно до Висновку лікарсько-консультативної комісії і Консультативному висновку спеціаліста та потребує постійного стороннього догляду.
У зв`язку із наведеними обставинами, позивач, 06.10.2023 направив рапорт на ім`я Командира військової частини НОМЕР_1 , через Металургійно-Довгиинцівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, в якому позивач відповідно перебував на обліку, у якому зазначив про своє небажання продовжувати військову службу, з підстав необхідності здійснення постійного догляду за своїм хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, та просив звільнити його зі служби.
До рапорту позивачем було долучено такі додатки:
копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 - на 1 (одному) арк.;
копія довідки медико-експертної комісії серії МСЕ-ДНА-01 №147675 на 1 (одному) арк.;
копія довідки лікарсько-консультативної комісії - на 1 (одному) арк.;
копія консультативного висновку спеціаліста - на 1 (одному) арк.;
копія паспорта ОСОБА_1 - на 2 (двох) арк.;
копія РНОКПП - на 1 (одному) арк.;
копія витягу з реєстру територіальної громади №2023/002175242 - на 1
копія витягу з реєстру територіальної №2023/007382116 - на 1 (одному)арк.
Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи вказаний рапорт було отримано відповідачем 2 поштовим повідомленням, що також не заперечується останнім у відзиві на позовну заяву позивача.
19.10.2023 року Металургійно - Довгинцівський ОРТЦК та СП було розглянуто подані документи позивача, зокрема рапорт від 06.10.2023 року про його звільнення та надано відповідь за № уп/7009, у якій було роз`яснено, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки не відноситься розгляд рапортів військовослужбовців, які проходять військову службу в військових частинах або подання звернення до командирів військових частин щодо звільнення їх військовослужбовців. Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки розглядає рапорти тільки військовослужбовців, які проходять військову службу при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, відповідно до «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.
Вказана відповідь разом з рапортом позивача від 06.10.2023 року та всіма додатками була повернута позивачу та рекомендовано особисто звернутись, або через свого представника до керівництва військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення та додатками.
Отже, вказаний рапорт позивача від 06.10.2023 року про його звільнення, відповідачем 2 було повернуто та ні відповідачем 1, ні відповідачем 2, розглянуто не було.
07.11.2023 року на адвокатський запит представника позивача № 18/10 від 18.10.2023 року адресований командиру військової частини НОМЕР_1 , було надано роз`яснення, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки не входить розгляд адвокатських запитів адресованих командирам військових частин та рапортів військовослужбовців, які проходять військову службу в військових частинах або направлення звернення до командирів військових частин щодо звільнення їх військовослужбовців. Виходячи з вище викладеного, повертаємо Вам адвокатський запит адресований до командира військової частини НОМЕР_1 та рапорт з всіма додатками. Рекомендовано особисто звернутись до керівництва військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення та додатками.
Позивач вважає бездіяльність відповідача 1 щодо нерозгляду його рапорту про звільнення з військової служби від 06.10.2023 року, протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладених в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Відповідно до частини 2статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку із військовою агресією рф проти України, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом №2232-ХІІ.
Статтею 24 Закону № 2232-XII унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби. Відповідно до ч. 3 цієї статті закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно з ч.7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до п. 6, 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 цього Положення.
Так, пп. 2 п. 225 Положення №1153/2008 передбачено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2частини четвертої, пунктом 3частини п`ятої та пунктом 3частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2частини четвертої, пунктом 3частини п`ятої та пунктом 3частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Відповідно до п. 233 Положення №1153/2008 що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Пунктом 31 Статуту передбачено, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Згідно з пунктом 12.9 розділу XII цієї ж Інструкції документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до служби персоналу, підпорядкованій посадовій особі, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби, у таких випадках звільнення:
Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз. 3 п. 241 Положення №1153/2008).
Згідно до абзацу 2 п.12 Положення №1153/2008 передбачено, що право видавати накази по особовому складу надається, зокрема, командирам військових частин.
VІІ. ОЦІНКА СУДУ
Щодо направлення рапорту про звільнення з додатками адресованого командирові Військової частини НОМЕР_1 .
Як встановлено судом, позивачем було надіслано на адресу Військової частини НОМЕР_1 , через Металургійно-Довгиинцівський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, та висловив у рапорті своє небажання продовжувати військову службу з підстав необхідності здійснення постійного догляду за своїм хворим батьком, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, та просив звільнити його датований 06.10.2023 року.
Факт отримання вказаного рапорту відповідачем 2 не заперечується.
Відповідач 2 наголошує, що вказаний рапорт подано позивачем з порушенням встановленого порядку, тому його було повернуто позивачеві, разом із долученими до нього додатками.
Відповідь разом з рапортом позивача від 06.10.2023 року та всіма додатками, відповідачем 2 було повернуто позивачу та рекомендовано особисто звернутись, або через свого представника до керівництва військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення та додатками.
Слід вказати, що позивач із рапортом про його звільнення безпосередньо до командира в/ч НОМЕР_1 не звертався, що також підтверджуються матеріалами справи та відповідно, обставинами викладеними позивачем у позові.
Матеріали справи, доказів на спростування наведених вище обставин не містять.
Як вже було зазначено судом вище, згідно п. 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються підстави звільнення з військової служби, думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
Отже, військовослужбовці військових частин подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення безпосередньо до свого прямого командира, який розглядає рапорт та потім передає на виконання вищому керівництву.
Суд зазначає, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не мають права розглядати рапорти військовослужбовців інших військових частин, та не зобов`язані перенаправляти їх до військових частин.
Враховуючи наведені положення, Металургійно - Довгинцівським ОРТЦК та СП було повернуто позивачу його рапорт від 06.10.2023 року з всіма додатками, у зв`язку з порушенням порядку подання рапорту щодо звільнення за сімейними обставинами.
Слід вказати, по позивачем не було надано суду доказів щодо надсилання рапорту з всіма додатками особисто або через свого представника безпосередньому командиру чи командиру військової частини НОМЕР_1 .
Також, позивачем не було надано суду відмови в/ч НОМЕР_1 в прийнятті такого рапорту до розгляду особисто безпосереднім командиром.
Отже, враховуючи наведене, вимоги позивача щодо визнання бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», протиправною, та як наслідок зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька, який є особою з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду відповідно до медичного висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, є передчасними.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок про залишення позовної заяви позивача без задоволення.
VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини четвертої статті 242 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.
Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.
Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовані та доведені позовні вимоги у вказаній вище частині.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Металургійно-Довгинцівського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, без задоволення.
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Металургійно-Довгинцівського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач 1: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.01.2024 року.

Суддя В.В. Ільков