Справа № 320/9614/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9614/23 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Кузьмишина О.М.

за участі:

секретар с/з Піскунова О.Ю.

пр-к відповідача Вахненко С.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулося з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №6244/555 від 20.10.2022 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її неповнолітньою донькою - громадянкою Республіки Білорусь - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що ним отримано інформацію від Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, де повідомляється про надання ОСОБА_2 неправдивих відомостей щодо свого місця проживання.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24 січня 2024 року.

У судове засідання позивач не з`явився та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дружиною громадянина Республіки Білорус ОСОБА_4 , яким отримано дозвіл на імміграцію в Україну від 01.12.2020 №9985/2707 та який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб 18.02.2021.

Так, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений 28.07.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 28.07.2001. Прізвище дружини після укладення шлюбу: ОСОБА_2 .

У шлюбі народжено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано 13.06.2008, серія НОМЕР_1 .

13.08.2021 ОСОБА_2 подала до УПТППІ та ОБГ ЦМУ ДМС України у м.Києві та Київській області заяву про надання їй дозволу на імміграцію в Україну разом із її неповнолітньою донькою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію».

За результатами розгляду заяви громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_2 про надання дозволу на імміграцію в Україну спільно з неповнолітньою донькою громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_3 , начальником ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області затверджено 20.10.2022 Висновок, яким вважали би відмовити у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Білорусь ОСОБА_2 разом з донькою громадянкою Республіки Білорусь ОСОБА_3 (далі - Висновок).

Надалі, з урахуванням вказаного Висновку, 20.10.2022 управлінням з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області прийнято рішення №6244/555 про відмову у наданні дозволу на імміграцію громадянці Білорусії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію в Україну» (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Спірне рішення надіслано відповідачем супровідним листом від 09.12.2022 №8010.6.1-37623/8010.6-22.

Позивач не погоджуючись зі спірним рішенням, звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення прийняте відповідачем за відсутності достатніх підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно ст. 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України від 07.06.2001 №2491-ІІІ «Про імміграцію».

Імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію (ст.1 Закону №2491-ІІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №2491-ІІІ квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: 1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; 2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; 3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; 4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; 5) особи, які раніше перебували в громадянстві України; 6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; 8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми; 9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Згідно ст. 6 Закону №2491-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) приймають заяви разом з визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; 3) приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) видають та вилучають у випадках, передбачених цим Законом, посвідки на постійне проживання; 5) ведуть облік осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Частиною 2 ст. 9 Закону №2491-ІІІ передбачено, що заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина п`ята статті 9 Закону №2491-ІІІ).

Згідно ч. 10 ст. 9 Закону №2491-ІІІ у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Частиною 1 ст. 10 Закону №2491-ІІІ визначено випадки коли дозвіл на імміграцію не надається, зокрема: 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 «Про затвердження Порядку формування квоти імміграції, Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень» затверджено Порядок формування квоти імміграції та Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень.

У п.2 Порядку №1983 передбачено, що територіальні органи ДМС приймають рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: осіб, батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти.

Згідно п. 9 Порядку №1983 органи МВС, Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів: до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до статті 10 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно п. 10 Порядку №1983, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Згідно п.11 Порядку №1983, у разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України «Про імміграцію», а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Відповідно до п. 12 Порядку №1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів територіальні органи і підрозділи перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби. МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит. Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць ( п. 14 Порядку №1983).

Отже, аналіз наведених вище положень Порядку №1983 свідчить про те, що територіальні органи ДМС, отримавши від особи заяву про імміграцію в Україну, у місячний термін проводять перевірку правильності її оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», а також надсилають відповідні запити до компетентних органів, висновки яких враховуються при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію.

Колегія суддів зазначає, що згідно з пунктом 11 Порядку №1983 у разі необхідності, відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України «Про імміграцію», а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

З аналізу вказаної норми можна дійти висновку, що функція територіальних органів, які розглядають питання про надання дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки документів, а також запрошення для надання пояснень заявників, стосовно яких розглядається це питання.

Як встановлено судом, 13.08.2021 позивачка подала заяву із відповідними документами на отримання дозволу на імміграцію в Україну разом з її неповнолітньою донькою - ОСОБА_3 .

Здійснивши перевірку справи позивача, відповідач відмовив у наданні дозволу на імміграцію в Україну посилаючись на пункт 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію», а у зв`язку з тим, що в заяві про надання дозволу на імміграцію позивачка зазначила свідомо неправдиві відомості чи подала підроблені документи.

Відповідачем не зазначенні обставини чи документи у своїй відмові, які, на його думку, були недостовірні.

Фактично відповідач в обґрунтування свого рішення про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну посилається лише на інформацію наведену у листі Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області, в якому зазначено, що за заявленою адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 разом із дитиною ОСОБА_3 не проживає. На переконання відповідача вказані обставини можуть свідчити про свідоме зазначення позивачкою неправдивих відомостей.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що ним вживались будь-які дії з метою встановлення факту проживання (чи відсутності) позивачки за наведеною в її заяві адресою, в тому числі щодо виходу за адресою місця проживання позивача, зазначеною нею у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україні, складення актів, якими б було зафіксовано, що позивачка не проживає за вказаною адресою, або інших дій, з метою підтвердження чи спростування інформації, викладеної у листі Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області, на який посилається ЦМУ ДМС України в м.Києві та Київській області.

Також колегія суддів наголошує, що адреса, вказана позивачем у заяві про отримання дозволу на імміграцію в Україну ( АДРЕСА_1 ) є адресою місця проживання її чоловіка - ОСОБА_4 , право користування якої підтверджено договором оренди житлового приміщення від 01.12.2019, а місце реєстрації за зазначеною адресою підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб 18.02.2021.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 24.06.2005, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_7 .

Згідно із заявою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнім, як власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджено обставини проживання в його квартирі: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказана заява посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмирук О.В., зареєстровано в реєстрі за №7.

Разом з цим, згідно із довідкою Київської гімназії №287 Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №04 від 05.01.2023 ОСОБА_3 , 15.05.2008 дійсно навчається в 9-В класі Київської гімназії №287, Святошинського району міста Києва.

Окрім цього, судом першої інстанції, при вирішенні спору по суті, правильно враховано наявний в матеріалах справи акт, складений адвокатом Приходько Андрієм Анатолійовичем від 27.12.2022 №88/12-22, про опитування сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтверджено обставини проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що спірне рішення прийняте відповідачем за відсутності достатніх підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу. Отже, заява позивачки про надання дозволу на імміграцію в Україну підлягає повторному розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

О.М. Кузьмишина

(повний текст постанови складено 24.01.2024р.)