Справа № 400/14619/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 р. № 400/14619/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Державної служби України з безпеки на транспорті, вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 09.10.2023 № ПШ 018560,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 09.10.2023 № ПШ018560.

Позов позивачка обґрунтувала тим, що:

адміністративно-господарські штрафи, встановлені Законом України «Про автомобільний транспорт», можуть застосовуватись виключно до суб`єкта господарювання, яким позивачка не є;

вона не здійснювала перевезення вантажу 14.08.2022 автомобілем ДАФ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобільним перевізником у спірних правовідносинах було ТОВ «НІКТРАНСГРУП»;

транспортний засіб позивача перевозив сипучий вантаж (пшеницю), який здатен під час руху змінювати розподіл навантажень на вісі транспортного засобу та відносити транспортний засіб до категорії великовагових вже після початку його руху, а це виключає в діях перевізника будь-яку вину як один із складових елементів правопорушення у випадку перевищення допустимого навантаження на строєну вісь, що мало місце у спірних правовідносинах.

04.12.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовна заява та ухвала Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 про відкриття провадження в адміністративній справі були надіслані відповідачу в його електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі та отримані ним відповідно 01.12.2023 і 05.12.2023, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Відповідач правом на подачу відзиву не скористався. На підставі частини шостої статті 162 КАС України суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивачка є власницею транспортного засобу ДАФ ІКС Ф 105.510 (DAF IF 105.510), реєстраційний номер НОМЕР_1 , та напівпричепа ШВАРЦМЮЛЕР СПА-3Е (SCHWARZMЬLLER SPA-3E), реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно з товарно-транспортній накладній від 10.08.2023 № 12, яку надав водій посадовим особам відповідача під час проведення відповідної перевірки, автомобільним перевізником, який перевозив пшеницю транспортним засобом ДАФ ІКС Ф 105.510, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було ТОВ «НИКТРАНСГРУП».

14.08.2023 посадова особа відповідача провела на автомобільній дорозі М-15 12 км + 125 м ваговий контроль транспортного засобу ДАФ ІКС Ф 105.510, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом ШВАРЦМЮЛЕР СПА-3Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , про що склала Довідку LP 003005 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.08.2023 та Акт № 002415 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.08.2023.

Відповідно до зазначено акта під час перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням габаритно-вагових норм, а саме: при нормативно допустимому осьовому навантаженні 11,50 т фактичне навантаження на одну з осей становило 17,08 т, на строєну вісь 34,24 т при допустимих 24,00 т, загальна маса 59,44 т при допустимій 42 тонни. Суб`єктом, який перевіряється, зазначено позивачку, а перевізником згідно з товарно-транспортної накладної (далі ТТН) ТОВ «НИКТРАНСГРУП».

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 016756 від 14.08.2023 (далі Акт № 016756). Відповідно до зазначеного акта автомобільним перевізником допущено перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 30 % при перевезенні подільного вантажу. Також в цьому акті вказано, що транспортний засіб належить позивачці, а перевізником є ТОВ «НИКТРАНСГРУП».

09.10.2023 відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ018560 (далі Постанова № ПШ018560).

Згідно з цією постановою позивачкою допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом сімнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу транспортним засобом Даф держ. номер НОМЕР_1 (акт № 016756), а також постановлено стягнути з позивачки адміністративно-господарський штраф у сумі 51000,00 гривня.

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до абзацу дванадцятого частини сьомої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що розглядати справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Отже, Державна служба України з безпеки на транспорті, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, має повноваження щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, а його посадові особи розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Згідно з пунктом 1 і додатком розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області та відділ державного нагляду (контролю) в Одеській області є структурними підрозділами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті. Статусу юридичних осіб вони не мають.

Таким чином, відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській і відділ державного нагляду (контролю) в Одеській області не мали статусу юридичної особи, а їх посадові особи були посадовими особами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті.

З огляду на це суд прийшов до висновку, що посадові особи відповідача, зокрема, такого структурного підрозділу його апарату як відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, мали повноваження на розгляд справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Абзацом першим пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567), справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Оскаржувана постанова винесена відповідачем 09.10.2023, тобто в межах двомісячного терміну з дня складення відповідного акта (14.08.2023).

Що стосується безпосередньо юридичного складу адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до юридичної відповідальності, то суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри який перевищують нормативні допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розміри плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктами «б» і «в» абзацу першого пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (у редакції, чинній з 16.02.2022 у період дії воєнного стану та протягом року після його припинення чи скасування), встановлено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема:

фактичної маси комбінованого транспортного засобу двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною довжиною 13,716 метра на автомобільних державного значення 42 т;

навантаження на одинарну вісь або на здвоєні осі, якщо відстань між осями менш як 1 метр на автомобільних дорогах державного значення 11,5 т;

навантаження на стоєнні осіб, якщо відстань між осями понад 1,3 до 1,4 метра 24 тонни.

Відповідно до абзацу чотири пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (у редакції, чинній з 16.02.2022 у період дії воєнного стану та протягом року після його припинення чи скасування), транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та «в» цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Таким чином, законодавством передбачено можливість перевезення з перевищенням габаритно-вагових норм лише неподільних вантажів. Перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами заборонено без будь-яких виключень. Відтак дозволи на такі перевезення, не порушуючи законодавство, не можуть бути виданні.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з абзацом сімнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, абзацом сімнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено юридичну відповідальність за перевезення:

неподільного вантажу з перевищенням законодавчо встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу;

подільного вантажу з перевищенням законодавчо встановлених габаритно-вагових норм.

Суд встановив, що відповідно до акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 016756 від 14.08.2023 автомобільним перевізником допущено перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 30 відсотків.

Що стосується тверджень позивача, що згідно з товарно-транспортною накладною загальна маса транспортного засобу становила 40,2 т, тобто була в межах допущеного 2 % перевищення вагових параметрів (не більше 42,84 т), та що у перевізника відсутня будь-яка вина в порушенні законодавства про автомобільний транспорт, оскільки під час керування процесом навантаження транспортного засобу вжив ужив усіх залежних від нього заходів, щоб такого порушення не відбулося (перевищення допустимого навантаження на строєну вісь), суд зазначає таке.

Згідно з Довідку LP 003005 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.08.2023 під час перевірки посадовими особами відповідача перевізника виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням габаритно-вагових норм, а саме: при нормативно допустимому осьовому навантаженні 11,50 т фактичне навантаження на одну з осей становило 17,08 т (перевищення на 48,52 %), на строєну вісь 34,24 т при допустимих 24,00 т (перевищення на 42,67 %), загальна маса 59,44 т при допустимій 42 тонни (перевищення на 41,52 %).

Акт № 002415 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.08.2022 та Акт № 016756 водій транспортного засобу підписав його без будь-яких зауважень, а також не надав жодних пояснень

Вищенаведене свідчить, що на момент проведення перевірки у водія транспортного засобу були відсутні будь-які зауваження до вищезазначених актів та процедури проведення перевірки, зокрема та невиключно, до зважувального обладнання.

Оскільки перевищення повною фактичної маси транспортного засобу становило 41,52 %, твердження позивачки про те, що перевищення навантаження на строєну вісь понад 30 % було обумовлено фізичними властивостями вантажу, є явно необґрунтованим.

Відтак суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт порушення автомобільним перевізником габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу на понад 30 %.

Що стосується суб`єкта адміністративного правопорушення, то суд встановив наступне.

Абзацом першим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Таким чином, суб`єктами адміністративних правопорушень, диспозиції яких передбачені статтею 60 зазначеного Закону України, є автомобільні перевізники.

Відповідно до абзацу дев`ятнадцять частини першої статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з абзацом сімнадцятим глави 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, перевізник фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезення вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Відтак суб`єктом правопорушень, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», можуть бути як юридичні особи, так і фізичні особи, не залежно від того чи здійснюють вони господарську діяльність (мають статус фізичної особи-підприємця), чи ні.

У позовній заяві позивачка, посилаючись на закріплену статтею 241 Господарського кодексу України дефініцію адміністративно-господарських штрафів, стверджувала, що до неї не можна застосувати адміністративно-господарські штрафи, встановлені Законом України «Про автомобільний транспорт», оскільки вона не є суб`єктом господарювання.

Суд відхилив вказану аргументацію позивачки, оскільки правові норми, якими передбачено можливість застосування до фізичних осіб адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт (статті 1, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт») є спеціальними по відношенню до правових норм Господарського кодексу України (статті 241).

У цьому випадку посилання позички на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 09.08.2019 у справі № 806/1450/16, є необґрутованим, бо в цьому судовому рішенні відсутній правовий висновок про те, що фізична особа, яка не є суб`єктом господарювання, не може бути притягнута до юридичної відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Поряд з цим, частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 917 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Будь-яких вимог щодо того, щоб перевізник зобов`язаний при перевезенні використовувати виключно ті транспортні засоби, які перебувають у його власності або в оренді, законодавством не встановлено.

Таким чином, автомобільний перевізник може використовувати при перевезені вантажів транспортні засоби, що йому не належать на праві власності або не перебувають в нього в оренді.

За правопорушення, передбачені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», притягаються автомобільні перевізники не залежно від того, чи належить їм відповідний транспортний засіб на праві власності, а також чи перебувають транспортні засоби в них в оренді.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацами першим і другим пункту 11.1 глави 11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568, встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Отже, водій транспортного засобу при перевезені вантажів обов`язково повинен мати при собі і зобов`язаний пред`явити посадовим особам відповідача при здійсненні ними контрольних заходів товарно-транспортну накладну, у якій повинно бути зазначено інформацію про автомобільного перевізника.

Суд встановив, що автомобільним перевізником у товарно-транспортній накладній від 10.08.2023 № 12, яку надав водій посадовим особам відповідача під час проведення відповідної перевірки, вказаний ТОВ «НИКТРАНСГРУП», а не позивачка.

Більше того, в Акті № 002415 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14.08.2023 та в Акті № 016756 зазначено, що транспортний засіб належить позивачці, а перевізником згідно з ТТН є ТОВ «НИКТРАНСГРУП».

Тобто автомобільним перевізником у спірних правовідносинах було ТОВ «НИКТРАНСГРУП», а не позивачка.

Відповідач будь-яких доказів, які підтверджували б протилежне, суду не надав.

Відповідно до абзаців першого і другого частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позивач не був автомобільним перевізником, а отже адміністративних правопорушень, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не вчиняв.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд при розгляді подібних спірних правовідносин у постановах від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 і від 01.06.2023 у справі № 640/3944/21.

Тобто Постанова № ПШ018560 прийнята з порушенням абзацу першого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки складена стосовно неналежного суб`єкта (не автомобільного перевізника), а тому є протиправною і підлягає скасуванню

Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Абзацом першим частини першої статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.

Платіжною інструкцією від 30.11.2023 підтверджується понесення позивачкою судових витрат на сплату судового збору за подання цього адміністративного позову у розмірі 1073,60 гривні. Тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 09.10.2023 № ПШ018560.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150; ) судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 26 січня 2024 року