Справа № 360/1446/23
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 січня 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1446/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за березень 2022 року не в повному обсязі;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за березень 2022 року у розмірі 30000 гривень з урахуванням раніше виплачених сум, шляхом видання відповідного наказу;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за березень 2022 року у розмірі 30000 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 31.03.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 як військовослужбовець, призваний на військову службу за мобілізацією.

В подальшому був виключений зі списків особового складу військової частини з 10.04.2023 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.04.2023 № 103 з огляду на вибуття до нового місця служби військової частини НОМЕР_3 .

Позивач звільнений у запас та виключений зі списків військової частини НОМЕР_3 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 18.11.2023 № 333.

Водночас, на думку позивача, з ним не було проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, зокрема, щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн за березень 2022 року. Так, на його картковий рахунок у якості додаткової винагороди за березень 2022 року надійшло лише 953,22 грн, замість передбачених 30000 грн. В подальшому будь-якої доплати здійснено не було.

Позивач вважає, що чинною, на час виникнення спірних правовідносин, редакцією постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не було передбачено виплачувати додаткову винагороду в розмірі 30000 грн пропорційно часу проходження служби, а тому вказана додаткова винагорода за березень 2022 року повинна бути виплачена йому в повному обсязі.

Щодо вимог до військової частини НОМЕР_2 позивач вказав, що військова частина НОМЕР_1 (де позивач проходив службу в спірний період), перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 , а тому остання є належним відповідачем щодо вимог про виплату спірної додаткової винагороди.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Відповідач 2 заперечував проти задоволення позовних вимог, про що 01.01.2024 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідач 2 вказав, що твердження позивача, що на час спірних правовідносин редакцією постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» не було передбачено виплачувати винагороду в розмірі 30000 грн пропорційно часу є необґрунтованими, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168», відповідно до якої внесені зміни в пункт 1 постанови № 168 з вказівкою на необхідність проводити виплати додаткової винагороди пропорційно в розрахунку на місяць, застосовується з 24 лютого 2022 року.

Також зазначено, що правило щодо пропорційності розміру грошового забезпечення закріплено й у відповідних положеннях законодавства, згідно з якими при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Постанова Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 лише додатково уточнює порядок застосування постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, зокрема, щодо виплати додаткової винагороди пропорційно часу в розрахунку на місяць, а тому не змінює обсягу прав позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн, що повністю відповідає вимогам Конституції України, в тому числі, під час дії в країні воєнного стану.

Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в окремому дорученні № 912/з/29 від 23.06.2022, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022. Положеннями пункту 2 окремого доручення передбачено виплату щомісячної додаткової винагороди пропорційно із розрахунку на місяць.

Відповідач 2 також вказує, що фактично позивач вимагає сплатити йому в повному обсязі місячний розмір додаткової винагороди в сумі 30000 грн за 1 день служби в березні 2022 року, що, на думку відповідача 2, окрім пропорційності порушує принцип справедливості та співмірності оплати грошового забезпечення відносно інших військовослужбовців, які несли службу повний місяць, а тому адміністративний позов у цій справі не підлягає задоволенню.

01.01.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача 2, в обґрунтування якої зазначено, що посилання відповідача на окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, яке, як вказує відповідач 2, застосовується з 01.06.2022, автоматично виключає можливість його застосування до спірних правовідносин в межах даної справи, в якій березень 2022 року є спірним періодом.

Також вказано, що чинна редакція постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» на березень 2022 року вказувала на виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн без прив`язки до пропорційності, внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 у липні 2022 року з вказівкою на пропорційність та її застосування з 24.02.2022 прямо та безпосередньо порушує принцип верховенства права.

Вказаним порушено і права позивача, звужено його право на отримання в березні 2022 року додаткової винагороди в розмірі 30000 грн без застосування пропорційності.

Окрім того, на думку позивача, у квітні 2022 року відповідачі мали б нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за березень 2022 року в повному обсязі (30000 грн), а в подальшому здійснити перерахунок надмірно виплаченої додаткової винагороди у липні 2022 року, з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793.

Водночас, такого здійснено не було, відповідачі без належних на те підстав, здійснили нарахування та виплату додаткової винагороди у квітні 2022 року за березень 2022 року пропорційно часу проходження служби.

На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

08.01.2024 від військової частини НОМЕР_2 надійшли заперечення проти відповіді на відзив, в обґрунтування яких зазначено таке.

З положень чинного законодавства вбачається, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України встановлена додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень, як одноразовий додатковий вид грошового забезпечення.

Прийняття Міністром оборони України окремого доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 узгоджується з наданими йому повноваженнями, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішенні питання про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168.

Крім того, на думку відповідача 2, з положень постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 в її первинній редакції вбачається, що принцип нарахування додаткової винагороди пропорційно часу в розрахунку на місяць, вже був в ній закріплений, проте з урахуванням її прийняття в умовах тяжких перших днів повномасштабної агресії російської федерації проти України був прописаний не чітко, та в подальшому постановою КМУ № 793 від 07.07.2022 був деталізований, щоб не допускати подвійного тлумачення.

На підставі викладеного відповідач 2 просив залишити позовну заяву без задоволення.

Ухвалою суду від 08.12.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 13.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі після усунення недоліків позовної заяви, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 15.01.2024 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення відзиву на позовну заяву та заперечень проти відповіді на відзив військовій частині НОМЕР_2 .

Ухвалами суду від 23.01.2024 та 26.01.2024 повернуто військовій частині НОМЕР_1 без розгляду відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 22.01.2024 № 415576.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.2022 № 61 ОСОБА_1 , на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» призначеного на посаду радіотелеграфіста приймального радіовузла взводу управління та зв`язку 10 командного пункту протиповітряної оборони, зараховано до списків особового складу, та на всі види забезпечення, а також наказано вважати таким, що з 31 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. У зв`язку з приведенням військової частини у боєздатний стан та відповідно до Директиви командира військової частини НОМЕР_5 № м42т від 16.02.2022, позивача зараховано на котлове забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 з 01 квітня 2022 року.

Також з копії листа військової частини НОМЕР_6 від 27.06.2017 № 116/14/3/2294 вбачається, що з 01.06.2017 військову частину НОМЕР_1 зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 .

Наведене щодо перебування військової частини НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 підтверджується відповідними письмовими поясненнями відповідача 2, викладеними в запереченнях проти відповіді на відзив, де зокрема, вказано, що такі обставини визнаються військовою частиною НОМЕР_2 та не заперечуються.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.04.2023 № 103 солдата ОСОБА_1 , радіотелеграфіста приймального радіовузла взводу управління та зв`язку, призначеного наказом командувача оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 31 березня 2023 року № 107-РС на посаду стрільця - помічника гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти 28 окремої механізованої бригади, вважати таким, що 10 квітня 2023 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби, в смт. Чорноморське, Одеської області, військової частини НОМЕР_3 . З 10 квітня 2023 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Знято з котлового забезпечення у пункті постійної дислокації при військовій частині НОМЕР_2 з 11 квітня 2023 року.

Також вказаним наказом визначено виплатити: щомісячну премію за особливий внесок у загальні результати служби в розмірі 544% від посадового окладу з 01 по 10 квітня 2023 року, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавку за вислугу років з 01 по 10 квітня 2023 року, а також зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік не отримав.

З дослідження довідки військової частини НОМЕР_2 про грошове забезпечення позивача від 03.01.2024 № 78 (в межах предмету позову) встановлено, що позивачу за березень 2022 року виплачено додаткову винагороду, передбачену в розмірі до 30000 гривень, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», пропорційно дням проходження ним в березні 2022 року служби - у сумі 967,74 грн за 1 день служби (30000 грн / 31 календарний день * 1 день проходження позивачем служби = 967,74 грн).

Позивач, вважаючи, що відповідачі повинні були нарахувати та виплатити йому вказану додаткову винагороду за березень 2022 року в повному обсязі - у розмірі 30000 грн, без застосування пропорційності часу проходження ним служби у відповідному місяці, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовані доводи сторін, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частинами 1 - 4 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідний Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Зміст вказаних норм дає підстави для висновку про те, що військовослужбовці Збройних Сил України за рахунок коштів державного бюджету отримують грошове забезпечення, яке складається із основних виплат, додаткових та одноразових виплат.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався.

Так, Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3429-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168, в редакції викладеній на момент виникнення спірних правовідносин), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У пункті 5 вказаної постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168», яка набрала чинності з 19.07.2022, внесені, зокрема, такі зміни до Постанови № 168: в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

В пункті 2 вказаної постанови зазначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Суд зазначає, що згідно з статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Також відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

Як попередньо вказувалось, Законом № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з основних і додаткових його видів та виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

До додаткових видів грошового забезпечення Порядок № 260 відносить, зокрема, винагороди.

Виходячи з цього, встановлена постановою Кабінету Міністрів України № 168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення військовослужбовців, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.

Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку № 260 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З наведеного вбачається, що грошове забезпечення, до якого входить, зокрема, спірна додаткова винагорода, виплачується за неповний місяць пропорційно календарним дням, прослуженим військовослужбовцем у відповідному місяці.

Разом з тим, у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 168, на момент виникнення спірних правовідносин, розмір додаткової винагороди для військовослужбовців Збройних Сил, крім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, був встановлений у розмірі 30000 гривень щомісячно, тобто без визначення в положеннях цієї постанови принципу пропорційності такої винагороди до кількості днів, що військовослужбовець прослужив. У зв`язку з чим позивач вважає, що має право на виплату йому вказаної додаткової винагороди, за 1 день проходження ним служби в березні 2022 року, в повному обсязі у розмірі 30000 гривень.

Водночас, з урахуванням змін до Постанови № 168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою від 07.07.2022 № 793, розмір вказаної додаткової винагороди визначений у граничному розмірі «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

В обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№ 168 та № 793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі «Kopecky проти Словаччини» від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26.10.2023 у справі № 260/1213/19.

Суд вказує, що з аналізу вищенаведених положень законодавства щодо оплати праці, в тому числі, спеціальних нормативно-правових актів, що визначають порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, у їх взаємозв`язку з положеннями Постанови № 168, вбачається, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 змін до Постанови № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць», замість «30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, оскільки за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Крім того, як вже зазначалось вище, правило щодо пропорційності розміру грошового забезпечення військовослужбовців до виконаної норми праці (кількості днів, що вони прослужили) закріплено й у положеннях Порядку № 260.

З урахуванням вищенаведеного, суд зауважує, що як у редакції Постанови № 168 станом на момент виникнення спірних правовідносин, так і в редакції змін до Постанови № 168, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793, спірна додаткова винагорода повинна була виплачуватись позивачу з урахуванням правила пропорційності дням проходження ним служби (фактично відпрацьованого часу).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу прав позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн на місяць, передбаченому Постановою № 168 у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 у справі № 260/3564/22 у подібних спірних правовідносинах що стосується виплати додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн, передбаченої Постановою № 168.

Як встановлено судом, позивачу за березень 2022 року виплачено додаткову винагороду, передбачену в розмірі до 30000 гривень, що встановлена Постановою № 168, пропорційно дням проходження ним в березні 2022 року служби - у сумі 967,74 грн за 1 день служби.

Отже, за березень 2022 року вказана додаткова винагорода виплачена позивачу у відповідності до вимог законодавства.

Крім того, суд погоджується з доводами відповідача 2 щодо того, що виплата позивачу вказаної додаткової винагороди в сумі 30000 гривень за 1 день проходження ним служби у відповідному місяці, окрім порушення загального правила щодо пропорційності заробітної плати (грошового забезпечення) відпрацьованому часу, що встановлений законодавством, може призвести також до порушення принципу справедливості та співмірності виплати грошового забезпечення відносно інших військовослужбовців, які несли службу повний місяць.

За таких обставин, оцінюючи правомірність дій відповідачів за критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, суд не вбачає в них ознак протиправності.

Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для висновків суду про необґрунтованість позовних вимог, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Отже, виходячи з системного аналізу заявлених вимог, вищенаведених положень законодавства та обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), військової частини НОМЕР_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_8 , місцезнаходження: м. Одеса, вул. Спартаківська, буд. 2) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 26.01.2024.

Суддя О.М. Качанок