Справа № 200/4545/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року справа №200/4545/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року (повне судове рішення складено 25 вересня 2023 року) у справі № 200/4545/23 (суддя в І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення певних дій,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі ГУ ПФУ в Донецькій області, Управління), про:

- визнання протиправним та скасування рішення від 04 серпня 2023 року № 14797-13476/К-02/8-0500/23 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, починаючи з моменту звернення з відповідною заявою до відповідача, врахувавши при обчисленні страхового стажу періоди роботи відповідно до належної трудової книжки від 16 квітня 1981 року серія НОМЕР_1 ;

- зобов`язання керуючись ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки від 16 квітня 1981 року серія НОМЕР_2 період роботи з 12.04.1981 по 11.11.1981, а також період роботи з 17.12.1981 по 26.09.1985.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що з 04.07.2023 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058, однак при призначенні пенсії до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 12.04.1981 по 11.11.1981, згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_3 від 16.04.1981, оскільки в даті прийому, в даті звільнення та в даті наказу на звільнення наявні виправлення, які не засвідчені в установленому порядку, та з 17.12.1981 по 26.09.1985, оскільки в записі про прийом на роботу відсутня назва підприємства. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують її право на отримання належної пенсії.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 12.04.1981 по 11.11.1981, з 17.12.1981 по 26.09.1985.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 12.04.1981 по 11.11.1981, з 17.12.1981 по 26.09.1985, з дати призначення пенсії, з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 04.06.2023 позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003. За принципом екстериторіальності, вказана заява була відпрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Київ. За результатом розгляду наданого пакету документів та індивідуальних відомостей застрахованої особи, позивачу з 04.07.2023 було призначено пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України від 09.07.2003 № 1058. У свою чергу, в результаті дослідження матеріалів справи, до стажу роботи позивача не було зараховано періоди роботи з 12.04.1981 по 11.11.1981, згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_2 від 16.04.1981 оскільки в даті прийому, в даті звільнення, а також, в даті наказу на звільнення наявні виправлення, які не засвідчені в установленому порядку. Також до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.12.1981 по 26.09.1985, оскільки в записі про прийом на роботу відсутня назва підприємства, що є порушенням пункту 2.14 Інструкції № 58. Отже, оскільки позивачем надано документи оформленні з порушенням встановлених норм та не надано відомостей чи матеріалів на їх підтвердження, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не мало правових підстав для врахування спірних періодів при розрахунку стажу. 07.07.2023 позивач звернулась до Управління стосовно врахування періодів роботи з 12.04.1981 року по 11.11.1981, та з 17.12.1981 по 26.09.1985 до страхового стажу. Оскільки питання щодо розрахунку стажу та призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, вказане звернення позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян» та листом № 14797-13476/К-02/8-0500/23 позивачу були надано роз`яснення стосовно врахування вказаних періодів. Тобто, управлінням не приймалось жодного рішення стосовно врахування або відмови у врахуванні спірних періодів до страхового стажу, у свою чергу, «рішення» 14797-13476/К-02/8-0500/23 є лише листом-повідомленням метою якого було надання роз`яснень позивачу щодо підстав та можливості вирішення питання неврахування спірних періодів роботи. У зв`язку з чим, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області.

04.06.2023 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058.

За принципом екстериторіальності, вказана заява була відпрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

З 04.07.2023 позивачу було призначено пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак при призначенні пенсії до стажу роботи позивача не було зараховано періоди роботи з 12.04.1981 по 11.11.1981, згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_2 від 16.04.1981 оскільки в даті прийому, в даті звільнення, а також, в даті наказу на звільнення наявні виправлення, які не засвідчені в установленому порядку, а також період роботи з 17.12.1981 по 26.09.1985, оскільки в записі про прийом на роботу відсутня назва підприємства, що є порушенням пункту 2.14 Інструкції № 58.

07 липня 2023 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про зарахування до страхового стажу періоди роботи з 12.04.1981 року по 11.11.1981 рік, та період роботи з 17.12.1981 року по 26.09.1985 рік.

Листом від 04.08.2023 №14797-13476/К-02/8-0500/23 відповідач повідомив позивача, що в результаті розгляду наданих до заяви на призначення пенсії документів до страхового стажу не зараховано період роботи з 12.04.1981 по 11.11.1981 згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_2 від 16.04.1981, оскільки в даті прийому, в даті звільнення та в даті наказу на звільнення наявні виправлення, які не засвідчені в установленому порядку. Також до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.12.1981 по 26.09.1985, оскільки в записі про прийом на роботу відсутня назва підприємства, що є порушенням пункту 2.14 Інструкції № 58. Таким чином, для зарахування до страхового стажу вище вказаних періодів роботи позивачу необхідно надати уточнюючі довідки, видані на підставі первинних документів.

Разом з цим, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 16.04.1981, містяться записи, в тому числі, про роботу:

- з 12.04.1981 по 11.11.1981 прийнята тимчасово на посаду касира в Новосілківський СТК;

- з 17.12.1981 по 26.09.1985 на посаді машиністки та бухгалтера.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є питання підтвердження: страхового стажу роботи позивача з 12.04.1981 по 11.11.1981 згідно з записами в трудовій книжці НОМЕР_2 від 16.04.1981, оскільки в даті прийому, в даті звільнення та в даті наказу на звільнення наявні виправлення, які не засвідчені в установленому порядку, та періоду роботи з 17.12.1981 по 26.09.1985, оскільки в записі про прийом на роботу відсутня назва підприємства, що є порушенням пункту 2.14 Інструкції № 58.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Стаття 46 Конституції України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій (далі - Закон № 1788).

Цей Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Вказаний Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини першої статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

При цьому даний порядок підтвердження трудового стажу є обов`язковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу, але в трудовій книжці позивача є необхідні записи за спірний період, які завірені печаткою підприємства. Даний порядок не вимагає будь-який інших підтверджень.

Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , записи в даті про прийом на роботу, про звільнення, та в даті наказу на звільнення за період роботи з 12.04.1981 по 11.11.1981 на посаді касира в Новосілківський СТК, наявні виправлення, а за період роботи з 17.12.1981 по 26.09.1985 на посаді машиністки та бухгалтера відсутня назва підприємства.

Вказані обставини слугували підставою для не зарахування позивачу спірних періодів роботи.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Наказом Міністерства праці України N 58 від 29.07.1993, передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що обов`язок з належного оформлення трудової книжки законом покладено на страхувальника.

Разом з тим, трудова книжка позивача містить записи про періоди роботи на відповідних посадах і у наведений період часу, що є належним доказом роботи позивача.

Крім того суд звертає увагу, що виправлення у трудовій книжці та відсутність назви підприємства, на якому працював позивач, не спростовує наявність у нього стажу роботи, а отже юридичний факт роботи позивача протягом спірного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами.

За даних обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періодів роботи до страхового стажу за порушення, вчинені підприємствами, на яких він працював.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність прийняття своїх дій щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 04 серпня 2023 року № 14797-13476/К-02/8-0500/23 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, починаючи з моменту звернення з відповідною заявою до відповідача, врахувавши при обчисленні страхового стажу періоди роботи відповідно до належної трудової книжки від 16 квітня 1981 року серія НОМЕР_1 , суд зазначає, що пенсія позивачу вже призначена з 04.07.2023, а лист відповідача від 04 серпня 2023 року № 14797-13476/К-02/8-0500/23 у розумінні КАС України не є актом індивідуальної дії та несе суто інформаційний характер, а отже скасуванню не підлягає.

Тому, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України дійшов висновку про необхідність вийти за межі заявленого позову в частині позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 12.04.1981 по 11.11.1981, з 17.12.1981 по 26.09.1985, зобов`язавши відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 12.04.1981 по 11.11.1981, з 17.12.1981 по 26.09.1985, з дати призначення пенсії, тобто з 04.07.2023, з урахуванням виплачених сум.

Отже, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 200/4545/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 25 січня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

А. В. Гайдар