Справа № 420/19266/22
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/19266/22

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Головне управління ДПС в Одеській області (далі ГУДПС) звернулось до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості у розмірі 246708,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що станом на 08.09.2022 року, відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки-розрахунку заборгованості до бюджету та інтегрованих карток платника (ІКП), податкова заборгованість ОСОБА_1 перед бюджетом становить 246708,86 грн, а саме: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 228871,15 грн; по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 17837,71 грн.

Позивач заначив, що вказана заборгованість виникла в результаті проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та прийняття акту №393/15-32-33-05/ НОМЕР_1 від 19.11.2019, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення № від 11.01.2020 на загальну суму 228701,15 грн, № від 11.01.2020 на суму 170,00 грн та № від 11.01.2020 на загальну суму 17837,71 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідачка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС в Одеській області (а.с. 46).

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що станом на 20.10.2022 року відповідно до розрахунку податкового боргу (а.с. 8), довідки-розрахунку заборгованості (а.с.9) та інтегрованої картки платника (ІПК) (а/с 10-15), податкова заборгованість ОСОБА_1 становить 246708,86 грн. та складається з податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 228871,15 грн. та військовому збору у сумі 17837,71 грн.

Заборгованість по податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичними особами за результатами річного декларування, нарахована на підставі податкових повідомлень-рішень форми «Ф» від 11.01.2020 року за № на суму 170,00 грн (а/с 30) та № на суму 228701,15 грн (а/с 30 зворот), а заборгованість по військовому збору - на підставі податкового повідомлення-рішення форми «Ф» за № від 11.01.2020 року на суму 17837,71 грн, які винесені за результатам проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, що підтверджується актом № 393/1532-33-05/ від 19.11.2019 (а/с 21-27).

Вказані акт перевірки та податкові повідомлення-рішення направлялись за адресою реєстрації місця проживання відповідачки, однак повернулись відправнику не врученими.

У зв`язку з несплатою відповідачкою податкового боргу, Головним управлінням ДФС в Одеській області направлено відповідачці вимогу форми «Ф» №33968-50 від 12.03.2020 року (а/с 16) на адресу реєстрації її місця проживання, однак ця вимога повернулась відправнику не врученою з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» (а/с 17-20).

Згідно вказаної податкової вимоги за відповідачкою рахується податковий борг, несплата якого і стала підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріалами справи підтверджено наявність податкового боргу у розмірі 246708,86 грн., станом на день розгляду справи відповідачкою не подано жодних заперечень щодо суми податкового боргу, як і не надано доказів його погашення чи скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень чи податкової вимоги, то наявні підстави для стягнення податкового боргу.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Положеннями статті 15.1 -15.2 ПК України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до ст.16.1.4 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно зі ст.36.1 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Як було зазначено, спірна податкова заборгованість відповідачки виникла в результаті не сплати платником суми податкового зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями форми «Ф» від 11.01.2020 року за № на суму 170,00 грн, № на суму 228701,15 грн та податкового повідомлення-рішення форми «Ф» за № від 11.01.2020 року на суму 17837,71 грн.

Так, згідно з п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до ст.58.3 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Положеннями статті 42.2 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Колегія суддів зазначає, що справа містить відомості з приводу того, що вищевказані податкові повідомлення-рішення були надіслані на адресу відповідачки - АДРЕСА_1 , проте не були вручені адресату та повернуті відділенням поштового зв`язку з зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання». При цьому, згідно матеріалів справи вказана адреса зазначена і в апеляційній скарзі самою відповідачкою.

Суд зазначає, що поштові конверти містять відповідні поштові реквізити, зокрема, печатки, штрих-код ідентифікатор, довідку про причину повернення/досилання, що свідчить про дійсність відправлення ДПС відповідних податкових матеріалів на адресу відповідачки.

Зі змісту статті 59 ПК України вбачається, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.6 розділу 4 Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року №610, податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Так, у зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості податковим органом було сформовано податкову вимогу форми «Ф» №33968-50 від 12.03.2020 року, яка була направлена відповідачці за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , проте не була вручена адресату та повернута відділенням поштового зв`язку з зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

З аналізу наведеного вбачається, що ГУДПС у відповідності до норм податкового законодавства було вчинено належні та достатні дії щодо направлення відповідачці податкових повідомлень-рішень, на підставі яких виникло податкове зобов`язання та податкової вимоги, водночас вказані матеріали не були отримані відповідачкою з незалежних від податкового органу причин, що свідчить про дотримання ДПС процедури, що передує зверненню до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи, зазначені відповідачкою в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди останньої із податковими повідомленнями-рішеннями, на підставі яких виникло податкове зобов`язання.

Разом з тим, в межах даної справи не підлягають дослідженню питання правомірності винесення податкових повідомлень-рішень, предметом позову в даному випадку є наявність/відсутність підстав для стягнення податкового боргу, як заключного етапу фактичного утримання податку, в зв`язку з чим суд не приймає до уваги посилання апелянтки на неправомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень форми «Ф» форми «Ф» від 11.01.2020 за № на суму 170,00 грн, № на суму 228701,15 грн та № від 11.01.2020 на суму 17837,71 грн.

При цьому, в ході розгляду справи суду не було надано жодного доказу щодо зміни, скасування чи визнання нечинними вказаних спірних податкових повідомлень-рішень, та навіть доказів наявності факту їх оскарження відповідачкою.

Наведене дає підстави вважати грошові зобов`язання за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями такими, що набули статусу узгоджених.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянтки щодо відсутності факту її сповіщення судом першої інстанції про розгляд справи, оскільки вказаним судом було двічі направлено поштою копію ухвали про відкриття провадження, однак вказані поштові відправлення не були вручені під час доставки (відправлення повернулось за закінченням терміну зберігання) (а/с 58-64). Більш того, суд першої інстанції оголосив про розгляд даної справи на сайті суду (а/с 51-52).

Тобто, судом першої інстанції було вжито усіх залежних від нього процесуальних заходів щодо належного сповіщення відповідачки про розгляд справи.

Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення податкового боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук