Справа № 140/400/24
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року ЛуцькСправа № 140/400/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ України у Волинській області, позивач) звернулось до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови державного виконавця від 02.01.2024 про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що спірною постановою від 02.01.2024 у виконавчому провадженні №73245868 за невиконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 у справі №140/4791/23 на боржника - ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн.

Позивач вказану постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню з підстав її невідповідності Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII). Так, рішення суду після набрання ним законної сили, ГУ ПФУ у Волинській області виконало в добровільному порядку та нарахувало ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ); сума нарахувань на виконання рішення суду за період з 16.01.2023 по 31.08.2023 становить 37 892,28 грн. Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 07.12.2023 №0300-0306-8/71313 повідомлено державного виконавця про фактичне виконання рішення суду у справі №140/4791/23 та про те, що з 01.09.2023 виплата підвищення до пенсії здійснюється щомісячно разом із основною пенсією; виплата нарахованих коштів буде здійснена в межах бюджетних асигнувань на цю мету. Проте державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу без доведення факту невиконання рішення суду без поважних причин.

З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 15.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити за правилами розділу 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України, без повідомлення учасників справи, у порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, як і матеріалів виконавчого провадження.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 у справі №140/4791/23 позов ОСОБА_1 задоволено повністю, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 16.01.2023 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

20.06.2023 для виконання вказаного судового рішення в зобов`язальній частині Волинський окружний адміністративний суд видав стягувачу виконавчий лист №7875/2023.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень від 29.11.2023 відкрито виконавче провадження №73454459 з виконання виконавчого листа №7875/2023. Одночасно боржнику встановлено строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 07.12.2023 №0300-0306-8/71313 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, що з 16.01.2023 ОСОБА_1 проведено нарахування підвищення до пенсії у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік). Нарахування проведено за період з 16.01.2023 по 31.08.2023 в сумі 37 892,28 грн. Виплата нарахованих коштів буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. З 01.09.2023 виплата доплати до пенсії ОСОБА_1 здійснюється щомісячно разом з основною пенсією.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень від 02.01.2024 у виконавчому провадженні №73454459 за невиконання рішення суду без поважних причин на боржника ГУ ПФУ у Волинській області накладено штраф в розмірі 5100,00 грн. Як зазначено у постанові, з матеріалів виконавчого провадження, а також проведеною перевіркою державним виконавцем встановлено, що рішення суду залишається невиконаним. Згідно із заявою стягувача перерахунок та виплату пенсії ГУ ПФУ у Волинській області згідно рішення суду не проведено.

При вирішенні спору суд застосовує наступні нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами частин першої третьої статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як установлено пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За правилами частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення Закону №1404-VIII, суд зазначає, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи постанову про накладення штрафу від 02.01.2024у виконавчому провадженні №73454459, відповідач виходив з того, що ГУ ПФУ у Волинській області проводиться ОСОБА_1 нарахування та виплата підвищення до пенсії, із застосуванням двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а не розміру двох мінімальних заробітних плат, що суперечить резолютивній частині рішення суду.

Так, ГУ ПФУ у Волинській області щодо добровільного виконання рішення суду від 01.05.2023 у справі №140/4791/23 виконавцю направило лист від 07.12.2023 №0300-0306-8/71313, в якому зазначило про нарахування ОСОБА_1 підвищення до пенсії з період з 16.01.2023 по 31.08.2023 в сумі 37 892,28 грн. Виплата нарахованих коштів буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Також виконавця повідомлено, що з 01.09.2023 виплата доплати до пенсії ОСОБА_1 здійснюється щомісячно разом з основною пенсією.

При вирішенні вказаного спору судом взято до уваги, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі Закон № 1774-VIII), та за змістом пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Велика Палата Верховного Суду постанові від 11.12.2019 у зразковій справі №240/4946/18 (пункти 56-58) сформувала такий правовий висновок щодо застосування пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774-VIII: за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом № 1774-VIII, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону № 796-ХІІ щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 у справі № 200/9195/19-а (прийнята після ухвалення постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18) підтримала такий підхід до застосування положень Закону № 1774-VIII, у пункті 88 постанови дійшла висновку, що унаслідок уведених Законом № 1774-VIII змін була змінена розрахункова величина з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум, яка стала застосовуватися для обчислення всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата, а також для обчислення інших платежів та санкцій.

Верховний Суд від згаданого висновку щодо застосування пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав, на що звернута увага в ухвалах Верховного Суду від 29.12.2022 у справі №240/13159/22, від 11.01.2023 у справі №240/3309/22.

Отже, вказаного правового підходу щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини необхідно дотримуватися і на стадії виконання судового рішення при визначенні конкретного розміру підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, передбаченого статтею 39 Закону №796-ХІІ. Правові підстави для не застосування до цих правовідносин пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774-VIII відсутні.

При цьому суд звертає увагу на те, що у мотивувальній частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 у справі №140/4791/23, яке позивач (стягувач у виконавчому провадженні №73454459), не оскаржувала, звернута увага на необхідність застосування приписів пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774-VIII.

З огляду на вище наведене, при виконанні рішення суду у справі №140/4791/23 як розрахункову величину для визначення розміру доплати до пенсії позивачем правомірно застосовано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд також враховує, що ОСОБА_1 проведено нарахування підвищення до пенсії (стаття 39 Закону №796-ХІІ) від прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом станом на 01.01.2023. Місячна сума підвищення з 16.01.2023 по 31.08.2023 - 5368,00 грн.

Отже, як видно з матеріалів справи, боржник - ГУ ПФУ у Волинській області здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням розрахункової величини - прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року.

При цьому, в оскаржуваній постанові від 02.01.202423 про накладення штрафу, не зазначено, в чому саме полягає невиконання боржником - ГУ ПФУ у Волинській області рішення суду від 01.05.2023 у справі №140/4791/23, що свідчить про те, що така постанова є невмотивованою та необґрунтованою.

Відтак, суд вважає, що в даному випадку постанова від 02.01.2024 про накладення штрафу з підстав, зазначених у ній, прийнята протиправно та підлягає скасуванню, позаяк розрахунковою величиною при обрахунку підвищення до пенсії стягувачу є прожитковий мінімум для працездатних осіб, як передбачено пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірність спірної постанови, факт порушення прав позивача знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, а тому позов належить задовольнити повністю.

Керуючись статтями 229, 243 - 246, 268, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.01.2024 у виконавчому провадженні № 73454459 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області штрафу у розмірі 5100 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826).

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43001, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Володимирська, будинок 1).

Суддя В.В. Дмитрук