Справа № 380/1858/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/1858/23 пров. № А/857/17343/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Коморним О.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до 7 прикордонного Карпатського загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплати йому грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) №889 від 22.09.2010 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (далі - Постанова №889) за період з 01.01.2016 по 27.12.2017 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату йому грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпуски, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з 01.01.2016 по 27.12.2017 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, визнати протиправною бездіяльноість в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 по 27.12.2017 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01.01.2015 по день фактичної виплати 28.12.2022.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 позовні вимоги було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з 01.02.2016 по 27.12.2017 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2017 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з 01.02.2016 по 27.12.2017 з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення, з якого був обчислений розмір таких виплат, індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.07.2015 по день фактичної виплати 28.12.2022 та зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01.07.2015 по день фактичної виплати 28.12.2022. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, при вирішенні справи та прийнятті оскаржуваного рішення, не взяв до уваги той факт, що позивач пропустив строк звернення до суду. Зазначає, що з позивачем були проведені відповідні розрахунки та лише після звільнення виникло питання щодо виплат належних сум під час проходження служби, у зв`язку з чим лише із значним проміжком часу після звільнення позивач звернувся до суду про визнання протиправною бездіяльності щодо виплат, які належали йому під час проходження служби, що свідчить про пропуск ним місячного строку звернення до суду з відповідним позовом. Щомісячна додаткова грошова винагорода не є додатковим видом грошового забезпечення в розумінні ч.2 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011), а відноситься до інших соціальних гарантій, які надаються військовослужбовцям. Індексація, не є складовою щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця, не відноситься ні до доплат, надбавок, премій та інших додаткових видів грошового забезпечення. На це вказує те, що саме грошове забезпечення, на яке має право військовослужбовець (у межах прожиткового мінімуму), підлягало індексації. Індексація, а так само її розмір, окремо вираховується на нараховане до виплати місячне грошове забезпечення, а тому вона не є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовців, яке визначено ст.9 Закону №2011, отже, розрахункова величина для нарахування грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з 01.01.2016 по 27.12.2017 є місячне грошове забезпечення, а також враховуючи те, що спірні виплати підпадають під критерії визначені ч.3 ст.2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення №1282-XII від 03.07.1991 (далі - Закон №1282), як соціальні виплати, що індексації не підлягають.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , про що свідчить витяг з послужного списку.

Відповідно до витягу з послужного списку, ОСОБА_1 у період з 27.02.2012 по 27.12.2017 займав посаду дільничного інспектора прикордонної служби 1-ї категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_2 І категорії (тип Б).

Наказом начальника 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління ДПС України №337-ос від 27.12.2017, старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено в запас на підставі п.б ч.6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я) та виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 27.12.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 по справі №1.380.2019.006760, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2020 було вирішено стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, передбачену ч.2 ст.15 Закону №2011 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка визначена Постановою №889 у сумі 24354,67 грн, стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь позивача недоплачену допомогу на оздоровлення за 2016 та 2017 роки у сумі 6433,02 грн, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої ч.4 ст.101 Закону №2011 та постановою КМУ №702 від 01.08.2012 Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах (далі - Постанова №702) за 2013-2017 роки загальним терміном 34 календарних дня в розмірі 9814,10 грн.

Виплата сум, стягнутих на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 по справі №1.380.2019.006760 підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку позивача у AT КБ Приватбанк № НОМЕР_2 від 08.12.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 по справі №1.380.2019.006724, яке набрало законної сили 19.03.2020, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо ненарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 01.07.2015 по 27.12.2017, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01.07.2015 по 31.12.2015 відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ №1078 від 17.07.2003 (в редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно правових актів (далі - Постанова №1013) (далі - Порядок №1078) та зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період за період 01.01.2016 по 27.12.2017 відповідно до Порядку №1078, в редакції з урахуванням внесених змін Постановою №1013.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі №380/17954/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2022, визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 (в/ч НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.12.2017 включно з урахуванням вересня 2014 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) та зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 27.12.2017 включно з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця, з урахуванням виплачених сум.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі №380/17954/21, в/ч НОМЕР_1 виплатила позивачу індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 по грудень 2017 в сумі 49498,81 грн, що підтверджується довідкою про зарахування коштів на його картковий рахунок у АТ Державний ощадний банк України.

Згідно особистих карток грошового забезпечення за 2015-2018, ОСОБА_1 отримував :

- одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби;

- допомогу на оздоровлення за 2015-2017;

- компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2017.

Також, відповідно до особистих карток грошового забезпечення за 2015-2018, позивачу в період з лютого 2016 по грудень 2017 включно нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889 у відсотковому співвідношенні до розміру місячного грошового забезпечення.

Судом встановлено, що нарахування та виплата ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у повному обсязі за період з 01.12.2015 по 27.12.2017 відповідачем проведено лише 28.12.2022, тобто із затримкою, а тому розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення за 2015-2017, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2017, а також щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з лютого 2016 по грудень 2017 проведено без урахування індексації грошового забезпечення.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не проведено перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення за 2015-2017, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013-2017, а також щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889 за період з січня 2016 по грудень 2017 з урахуванням індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно положень ст.9 Закону №2011, індексація є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889. Щодо нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015 по день фактичної виплати 28.12.2022, суд дійшов висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства, а у даній справі з 01.07.2015, що встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 по справі №1.380.2019.006724, а не з 01.01.2015, як зазначає позивач в позовній заяві.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Щодо позовних вимог про виплату грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 01.01.2016 по 27.12.2017, з включенням до її обрахунку індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.9 Закону №2011, до складу грошового забезпечення входять : посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.1 Розділу 7 Глави IV Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ДПС України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №558 від 25.06.2018 (далі - Інструкція №558), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 було затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Згідно частини першої розділу XXXII Порядку №260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Постановою №889 (в редакції постанови КМУ №161 від 13.03.2013) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду :

1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):

з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 вересня 2013 року. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;

з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;

3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Пунктом 2 Постанови №889 передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Аналіз приведених вище норм дає підстави для висновку, що розрахунковою величиною для обрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди є місячне грошове забезпечення.

Отже, грошова допомога на оздоровлення, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, одноразова грошова допомога при звільненні та щомісячна додаткова грошова винагорода обчислюються виходячи із місячного грошового забезпечення.

У постанові від 21.12.2021 по справі №820/3423/18 Верховний Суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Тому індексація грошового забезпечення включається для обрахунку грошової допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди, оскільки входить до складу грошового забезпечення.

Таким чином, відповідач протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення при обчисленні та виплаті позивачу за час служби та при звільненні грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2015-2017 роках, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки одноразової грошової допомоги при звільненні та щомісячної додаткової грошової винагороди за вказані роки.

Колегія суддів зазначає, що станом на час виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась, оскільки виплата індексації грошового забезпечення була здійснена лише на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 по справі №1.380.2019.006724, від 07.06.2022 по справі №380/17954/21.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, з урахуванням індексації грошового забезпечення підлягають частковому задоволенню і перерахунок щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої цією постановою слід здійснити за період з 01.02.2016 по 27.12.2017, оскільки відповідно до особових карток грошового забезпечення за 2015-2018, саме в цей період ОСОБА_1 виплачувалась додаткова грошова винагорода, а не в період з 01.01.2016 по 27.12.2017, як помилково зазначає позивач в позовній заяві.

Стосовно компенсації втрати частини доходів через порушення строків їх виплати, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати №2050-ІІІ від 19.10.2000 (далі - Закон №2050), компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності вказаним Законом.

Під доходами, у контексті положень Закону №2050, слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, а саме : пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст.3 Закону №2050, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Згідно ст.4 Закону №2050, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз приведених вище норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону №2050 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст та правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеними у постановах від 22.06.2018 по справі №810/1092/17, від 15.10.2020 по справі №240/11882/19, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Як зазначалось вище, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 по справі №380/17954/21 в/ч НОМЕР_1 виплатила індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 по грудень 2017 в сумі 49498,81 грн, що підтверджується довідкою про зарахування коштів на картковий рахунок позивача у АТ Державний ощадний банк України.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по день фактичної виплати 28.12.2022.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2015 по день фактичної виплати 28.12.2022, підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачу несвоєчасно виплачено індексацію грошового забезпечення починаючи з 01.07.2015, що встановлено рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 по справі №1.380.2019.006724, а не з 01.01.2015, як зазначає позивач в позовній заяві.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази та судові рішення, які свідчать про те, що позивачу несвоєчасно виплачено індексацію грошового забезпечення саме з 01.01.2015.

Щодо посилання скаржника на пропуск строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

Згідно ч.3 ст.4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин №2352-IX від 01.07.2022, який набрав чинності 19.07.2022, назву та частини першу і другу статті 233 та текст статті 234 КЗпП України викладено в такій редакції : Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

- Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116);

- стаття 234 КЗпП України - У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-IX від 30.03.2020 КЗпП України було доповнено пунктом 1 Глави XIX Прикінцеві Положення, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановами Уряду №630 від 27.05.2022, №928 від 19.08.2022, №1423 від 23.12.2022 були внесені зміни до розпорядження КМУ №338 від 25.03.2020 Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації (зі змінами, внесеними постановою КМУ №630 від 27.05.2022) та постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Цими змінами продовжувався карантин на всій території України у період з 19.12.2020 до 30.04.2023.

Тобто, на період дії карантину, встановленого вказаними постановами Уряду з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 КЗпП України, продовжуються на строк дії такого карантину.

З матеріалів справи видно, що позивач звернувся з даним позовом до суду 02.02.2023. На час звернення до суду існував карантин, запроваджений з 19.12.2020 Постановою КМУ №1236 від 09.12.2020 та продовжений постановами Уряду №630 від 27.05.2022, №928 від 19.08.2022, №1423 від 23.12.2022, як наслідок строки, визначені ст.233 КЗпП України, продовжуються на строк дії такого карантину.

При цьому, суд вірно врахував, що у редакції, яка існувала з моменту звільнення позивача зі служби, положення частини другої статті 233 КЗпП України передбачали, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст ч.2 ст.233 КЗпП України, колегія суддів дійшла висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, стосується усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат та час звільнення зі служби позивача не обмежувалося будь-яким строком, а в подальшому з урахуванням внесених змін та введенням карантину строк, визначений статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року по справі №380/1858/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук