Справа № 400/14193/23
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 р. № 400/14193/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють", вул. Максименка Федора, 21Б, м. Київ, 04075,
про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2023 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті рапорту позивача про його звільнення зі служби в Національній поліції України за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

зобов`язання відповідача розглянути по суті рапорт позивача від 04.08.2022 про його звільнення зі служби в Національній поліції України за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Позов обґрунтовано позивачем тим, що 04.08.2023 він подав рапорт на ім`я начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» про своє звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням. Однак, на його переконання, 04.11.2023 відповідач протиправно прийняв рішення про відмову у розгляді його рапорту про звільнення у зв`язку з тим, що він не наполягав після написання відповідного рапорту на звільненні зі служби в поліції. Крім цього, позивач наголосив на тому, що посилання відповідача при відмові в задоволенні рапорту на положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» є протиправним, оскільки цей нормативно-правовий акт стосується підстав для звільнення з військової служби, а позивач є поліцейським.

14.12.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 06.12.2023, в якому він заперечив проти позову і просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відзив умотивовано тим, що:

поліцейські за своєю правосуб`єктністю відносяться до спеціальної категорії суб`єктів права, правовідносини з якими регулюються нормами спеціального законодавства;

позивач у своєму рапорті від 04.08.2023 про звільнення зі служби в поліції не вказав причини звільнення, що встановлені Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 (далі Перелік № 413);

позивач не вказав причини, що перешкоджають виконанню службових обов`язків, про наявність поважних причин, які перешкоджають проходженню публічної служби, у зв`язку з чим відповідач позбавлений підстав для встановлення їх наявності та оцінки поважності їх характеру.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.11.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документа, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 1073,60 гривні.

У встановлений судом строк позивачем усунув недоліки позовної заяви й подав 28.11.2023 до суду документ про сплату судового збору в розмірі 1073,60 гривні.

04.12.2023 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі № 400/14193/23 та про проведення її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши заяви сторін по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

11.04.2019 позивач уклав контракт про проходження служби в поліції.

З 11.03.2023 позивач проходить службу в поліції в Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», маючи спеціальне звання поліцейського молодшого складу, що підтверджується Послужним списком № 0076880.

Відповідно до довідки відповідача від 06.11.2023 № 3014/59/13-2023 позивач проходить службу в Департаменті поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють».

04.08.2023 позивач подав рапорт на ім`я начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» про звільнення зі служби в Національній поліції України за пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 18.08.2023 у зв`язку із сімейними обставинами та небажанням переїжджати на постійне місце проживання до іншого регіону.

У листі від 18.08.2023 № 624/59-2023 відповідач повідомив позивача про те, що домовленість про дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, за власним бажанням проводиться за наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Перелік № 413 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2005 № 428 поширено на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та в силу пункту 4 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» застосовано до проходження служби в поліції в пріоритетному порядку.

25.10.2023 і 10.11.2023 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатськими запитами, в яких просив надати інформацію, в які строки керівництвом відповідача буде виданий наказ про звільнення з посади позивача; а якщо після спливу тримісячного строку з часу подання позивачем рапорту (04.11.2023) наказ про його звільнення не буде виданий, то повідомити про причини та підстави не видання такого наказу.

У листі від 04.11.2023 № 6208/59/02-2023 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з тим, що він не наполягав на звільненні, його рапорт на звільнення зі служби в поліції залишено без реалізації.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду по суті його рапорту про звільнення зі служби в Національній поліції України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з преамбулою Закону України «Про Національну поліцію» цей Закон визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Національна поліція України (поліція) це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (частина перша статті 17 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Пунктом 4 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону.

Таким чином, нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Оскільки Національна поліція України входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, то в питаннях своєї діяльності та проходження служби поліцейські керуються в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09.02.2021 у справі № 826/10404/16.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, за власним бажанням.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2005 № 428 «Про доповнення Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та поширення на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції дії постанови Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413» поширено на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, податкової міліції дію постанови Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 р. № 413.

Підпунктами «ж» і «и» пункту 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі Положення № 114) встановлено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за двома різними підставами відповідно:

за власним бажанням при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Перелік № 413 стосується звільнення осіб рядового і начальницького складу виключно за підпунктом «и» пункту 63 Положення № 114, тобто при звільненні через сімейні обставини або з інших поважних причин.

Як наслідок, при звільненні з інших підстав, зокрема за власним бажанням, наявність причин, закріплених Переліком № 413, є необов`язковим.

Відтак поліцейський має право на звільнення за власним бажанням за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за відсутності у нього причин, що встановлені Переліком № 413, а тому відповідач зобов`язаний був задовольнити рапорт позивача про його звільнення з поліції у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Рапорт про звільнення з поліції позивач подав 04.08.2023, а тому відповідач зобов`язаний був його звільнити в останній день тримісячного строку після подання вказаного рапорту, тобто 04.11.2023.

Однак, відповідач протиправно не розглянув по суті рапорт позивача і не звільнив його зі служби в поліції після 04.11.2023.

Твердження відповідача, наведене у листі від 04.11.2023 № 6208/59/02-23, про те, що позивач не підлягає звільненню, оскільки він не наполягав на звільненні зі служби, суд відхилив, оскільки ні Законом України «Про Національну поліцію», ні Положенням № 114 не передбачено обов`язку поліцейських подавати інші рапорти та / або документи для підтвердження їх бажання звільнитись зі служби за власним бажанням після подання рапорту про звільнення.

У відзиві на позовну заяву відповідач закцентував увагу також на тому, що втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Проте, у чому полягають дискреційні повноваження відповідача у спірних правовідносинах, він не вказав.

Суд зазначає, що про дискрецію органу виконавчої влади (адміністративний розсуд) йдеться у тих випадках, коли частина норми права, що містить юридичні наслідки, передбачає декілька варіантів можливої (допустимої) реакції органу виконавчої влади на події або дії учасників правовідносин. У цьому випадку, такому органу наданий певний простір, оскільки він може здійснювати вибір між декількома допустимими під кутом зору права рішеннями. Він може діяти або не діяти, а коли він діє, то обирає один або декілька можливих варіантів дій.

У разі, якщо законодавство передбачає прийняття певного конкретного рішення, то це не реалізація дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

У спірних правовідносинах у відповідача після отримання рапорту позивача від 04.08.2023 дискреція полягала лише у праві відповідача звільняти позивача з дати якої він просив (з 18.08.2023), чи ні. Водночас зі спливом тримісячного строку після отримання цього рапорту (після 04.11.2023) у відповідач виник обов`язок звільнити позивача зі служби в поліції.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Абзацом першим частини першої статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступила його посадова чи службова особа.

Квитанцією № 8161-5008-2785-9499 від 27.11.2023 підтверджується понесення позивачем судових витрат на сплату судового збору за подання цього адміністративного позову у розмірі 1073,60 гривні. Тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (вул. Федора Максименка, 21-Б, м. Київ, 04075; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 про його звільнення зі служби в Національній поліції України за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

3. Зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (вул. Федора Максименка, 21-Б, м. Київ, 04075; ) розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 04.08.2022 про його звільнення зі служби в Національній поліції України за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (вул. Федора Максименка, 21-Б, м. Київ, 04075; ) судовий збір у розмірі 1073 (Одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 26 січня 2024 року