Справа № 580/10984/23
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року справа № 580/10984/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тальнівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Тальнівської міської ради (20401, м. Тальне вул. Соборна, 28) в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Тальнівської міської ради від 28.09.2023 року № 47/8-24.2 Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації про скасування рішення Тальнівської міської ради від 03.08.2023 року Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації № 45/8-21.2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч рішенню Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 протиправно скасував своє ж рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення землевпорядної документації, тоді як нормами чинного законодавства органу місцевого самоврядування не надано такого повноваження.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з прийнятими рішеннями Соколівоцької сільської Ради народних депутатів від 10.12.1993 №14/21, яким за розглядом заяв громадян надані земельні ділянки у тимчасове користування для розширення особистих підсобних господарств та городництва у с. Червоному та у с. Степна. Також, відповідно до рішення Соколівоцької сільської Ради народних депутатів від 15.03.1995 №4-4 були розглянуті заяви жителів сіл Соколівочки, Степної, Червоного про наділ присадибних земельних ділянок для розширення особистих підсобних господарств та про зняття присадибних земельних ділянок. У рішенні Соколівоцької сільської Ради народних депутатів від 10.12.1993 № 14/21 строк землекористування не був установлений. Тобто жителі с. Степне користувалися земельними ділянками за відсутності землевпорядної документації відповідно до рішень від 10.12.1993 та від 15.03.1995 і по факту користуються по теперішній час з метою вирощування сільськогосподарської продукції для особистого вжитку.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено таке.

03.08.2023 сесія Тальнівської міської ради (восьмого скликання) ухвалила рішення «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації» № 45/8-21.2, де згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 громадянину ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення землевпорядної документації щодо формування земельної ділянки комунальної власності, орієнтовною площею 0,60 га для городництва за адресою АДРЕСА_2 .

В подальшому Тальнівська міська рада прийняла рішення «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації» 28.09.2023 за №47/8-24.2 де підпунктом 5.1 пункту 5 скасувала підпункт 1.1 пункту 1 рішення міської ради від 03.08.2023 №45/8-21.2 про надання позивачу дозволу на розробку землевпорядної документації.

Не погоджуючись із рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає, що Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно ч. 1, 2 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Частинами 1-3 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Абзацом 2 ч. 1 ст. 123 ЗК України передбачено, що рішення про надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Отже, рішенню про надання або відмову у наданні земельної ділянки у власність або користування передує отримання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки та їх надання відповідному органу.

Згідно з вимогами ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Отже, процес отримання земельної ділянки у власність є стадійним, завершальною з яких є прийняття уповноваженим державним органом рішення про затвердження проекту землеустрою чи технічної документації та передача земельної ділянки у власність чи користування.

Водночас отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи технічної документації щодо поділу земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16.

Верховний Суд у постанові від 18.10.2018 у справі № 818/1976/17 прийшов до висновку, що надання будь-яким особам дозволів на розроблення відповідних проектів землеустрою є лише первісним етапом процедури відведення земельних ділянок і не означає, що такі проекти землеустрою в наступному будуть затверджені компетентним суб`єктом владних повноважень, а земельні ділянки - передані заявникам (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17).

З наведеного правого регулювання та висновків Верховного Суду вбачається, що орган місцевого самоврядування може надати дозволи на розробку проекту землеустрою необмеженій кількості осіб щодо однієї і тієї ж земельної ділянки.

При цьому, громадянин, який звернувся за отриманням дозволу вперше не набуває перевагу при подальшому отриманні у користування земельної ділянки порівняно з тим, хто звернувся пізніше, тому твердження відповідача, що іншим особам надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на спірну земельну ділянку, є безпідставними.

Щодо посилання відповідача на використання земельних ділянок громадянами с. Червоне, суд зазначає, що правовстановлюючих документів, якими оформлено право користування земельними ділянками відповідач не надав. Також відсутні докази, які підтверджують їх виділення внатурі на місцевості, тому твердження відповідача про співпадіння земельних ділянок громадян з тією, на яку надано дозвіл позивачу, є безпідставними.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 у справі «Рисовський проти України» суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа виливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорваті», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).

Потреба виправити «минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки»), іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків («Лелас проти Хорватії»).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються («Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Гаші проти Хорватії»).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В контексті переліченої практики Європейського суду з прав людини суд вважає за необхідне зазначити, що на позивача не може покладатись тягар можливих, однак не підтверджених належними доказами помилок Тальнівської міської ради.

Окремо суд зазначає, що відповідно до п. 5 рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Суд зазначає, що рішення Тальнівської міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є ненормативним актом індивідуального характеру, який вичерпав свою дію фактом його виконання, оскільки позивач уклав відповідний договір із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 №70 від 14.09.2023 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За наведених обставин, Тальнівська міська рада не мала повноважень скасовувати своє раніше прийняте рішення від 03.08.2023 №45/8-21.2 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати позивача зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Тальнівської міської ради від 28.09.2023 №47/8-24.2 «Про надання дозволу на розроблення землевпорядної документації», в частині скасування підпункту 1.1 пункту 1 рішення Тальнівської міської ради від 03.08.2023 №45/8-21.2 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку землевпорядної документації.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тальнівської міської ради () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Петро ПАЛАМАР