Справа № 420/24113/23
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди як військовослужбовцю Національної гвардії України за лютий, березень, квітень 2023 року, допомоги на оздоровлення за 2023 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 2023 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову виплату на період дії воєнного стану додаткової винагороди як військовослужбовцю Національної гвардії України за лютий, березень, квітень 2023 року, допомогу на оздоровлення за 2023 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 2023 року.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що у період з 12.03.2022 по 12.04.2023 проходив військову службу та наказом від 12.04.2023 №16/о/с його було звільнено з військової служби та що відповідач у відповідь на запит представника позивача надав лист від 15.06.2023 року № 3/12/12-1361, в якому військова частина НОМЕР_1 НГУ зазначила, що під час проходження військової служби у вищевказаній військовій частині в період з 12.03.2022 по 26.04.2023 старший солдат ОСОБА_1 безпосередньо участь у виконанні бойових завдань в районі ведення бойових дій не приймав, а відповідно й відсутні підстави щодо нарахування та виплати йому додаткової грошової винагороди на підставі наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року. Також, було зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами) та наказу Міністерства Внутрішніх справ України від 26.01.2023 року № 37 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України» у персональних переліках особового складу, які виконували службово-бойові завдання у період дії воєнного стану за лютий, березень та квітень 2023 року, затверджених наказами командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 28.04.2023 року № 124дск та від 30.05.2023 року № 158дск військовослужбовець ОСОБА_1 відсутній.

Також позивач у позовній заяві зазначає, що він звертався до відповідача із письмовими та усними рапортами щодо виплати йому допомоги на оздоровлення за 2023 рік та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, проте відповідач не приймав письмові рапорти та невмотивовано відмовляв у їх виплаті.

Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправними.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що допомога на оздоровлення надається на підставі рапорту, який позивачем не надано, та що позивач у 2023 року набув право щорічну основну відпустку тривалістю 7 днів за 2023 рік, що не є повною тривалістю.

Щодо матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік представник відповідача вказує, що позивачем не було подано рапорт на її отримання, а тому відсутні підстави вважати протиправною бездіяльність.

Також представник відповідача зазначає, що позивачу така допомога за лютий, березень та квітень 2023 року у розмірі 78793,09 грн позивачу виплачена.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 12.03.2022 року по 26.04.2023 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) №121 від 26.04.2023 року виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення старшого солдата ОСОБА_1 (Г-181908), який проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, здав справи і обов`язки за посадою помічника гранатометника 1-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону та звільненого відповідно до підпункту «г» пункту два частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 12.04.2023 № 16 o/c y запас за сімейними обставинами, 26 квітня 2023 року та для взяття на військовий облік направлений до 4 відділу Одеського РТЦК та СП Одеської області..

Цим же наказом встановлено:

щорічні основні відпустки за 2022 та 2023 роки не використані. Допомога для оздоровлення за 2023 рік не виплачувалась;

матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік передбачена Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС від 15.03.2018 № 200, не виплачувалась;

згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом МВС від 15.03.2018 № 200, виплатити:

- премію за особистий внесок у загальні результати служби за період з « 01» по « 26» квітня 2023 року в розмірі 560 відсотків посадового окладу;

- грошову компенсацію за невикористані 22 календарних дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та невикористані 07 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік;

утримати грошове забезпечення за 04 календарних дні квітня;

згідно з Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460, виплатити одноразову грошову допомогу за 12 календарних місяців служби в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожен прослужений місяць.

Відповідно до довідки начальника фінансового відділення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України: Військовослужбовцю ОСОБА_1 за період з 01.02.2023 року по 26.04.2023 року додаткова винагорода, станом на 19.09.2023 року, не виплачувалась.

Допомога для оздоровлення за 2023 рік не виплачувалася.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплачувалась.

При цьому, як вбачається з витягу з відомості №133 від 22.09.2023 року та платіжної інструкції № 2774 від 25.09.2023 року позивачу нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168:

- за лютий 2023 року за 27 діб 28928,57 грн;

- за березень 2023 року за 29 діб 28064,52 грн;

- за квітень 2023 року за 23 діб 23000,00 грн

До виплати - 78793,19 грн.

Вирішуючи спірні правовідносини суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, щодо вимог позивача щодо нарахування та виплати йому додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 суд зазначає.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу 1 статті 1-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XІІ), законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженого Законом України №7168 від 16.03.2022 року воєнний стан продовжено до 25.04.2022 року.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України №2212 від 21.04.2022 року воєнний стан продовжено з 25.04.2022 року на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженого Законом України 16 листопада 2022 року № 2738-IX воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України від 7 лютого 2023 року №2915-IX воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженого Законом України № 3057-IX від 02.05.2023 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженого Законом України № 3275-IX від 27.07.2023 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженого Законом України № 3429-IX від 08.11.2023 воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин з 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнято постанову №168, пунктом 1 якої (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями ч.2 ст.124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.8 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом наведених норм судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи та інтереси особи.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду, зокрема, від 19 квітня 2018 року у справі №800/442/17, від 19 квітня 2018 року у справі №800/440/17, від 25 квітня 2018 року у справі №711/7586/16-а, від 31 травня 2018 року у справі №587/300/16-а.

Рішенням від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

При цьому особа на власний розсуд визначає чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки саме цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до рішень Верховного Суду від 19.03.2018 справа № 9901/414/18 та від 18.12.2023 справа №160/7583/22 завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, причому, захист прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Зважаючи на те, що відповідачем нараховано та виплачено позивачу додаткову грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 за лютий-квітень 2023 року у сумі 78793,19 грн., що позивачем не заперечується, суд вважає, що права позивача в цій частині відновлені відповідачем самостійно, та вважає за доцільне у цій частині позовних вимог відмовити.

Щодо вимог позивача в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2023 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, суд зазначає.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 (далі Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Відповідно до пп. 3 п. 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 за № 200, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за № 405/31857, відповідно до Постанови № 704, була затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі Інструкція № 200).

Згідно п. 1, 2 розділу XIX Інструкції № 200 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (у тому числі слухачам, ад`юнктам і курсантам вищих військових навчальних закладів Національної гвардії України із числа військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом), які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командирові (начальнику) - на підставі наказу командира (начальника) вищого рівня із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям, які вибувають у щорічну основну відпустку повної тривалості або другу її частину (у тому числі у дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік), якщо військовослужбовці раніше не скористалися правом на отримання цієї допомоги.

Згідно п.п. 1, 2 розділу XX Інструкції № 200 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.

Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.

Матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку. Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується командиром військової частини, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансового підрозділу для виплати матеріальної допомоги. Матеріальна допомога військовослужбовцям надається за місцем штатної служби.

Зі змісту наведених норм вбачається, що матеріальна допомога на оздоровлення надається на підставі рапорту військовослужбовця, який вибуває у щорічну основну відпустку. Тобто, для надання військовослужбовцям Національної гвардії України матеріальної допомоги на оздоровлення необхідна наявність одночасно двох умов: (1) подання військовослужбовцем рапорту про надання такої допомоги та (2) вибуття військовослужбовця у щорічну основну відпустку.

В свою чергу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується за умови подання військовослужбовцем рапорту про надання такої допомоги, та при цьому розмір матеріальної допомоги визначається комісією, яка приймає про це рішення у вигляді протоколу. Тобто, для надання військовослужбовцям Національної гвардії України матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань необхідна наявність рапорту про надання такої допомоги та протоколу комісії, затвердженого командиром військової частини.

До матеріалів адміністративної справи не надано доказів на підтвердження того, що позивач на момент звільнення у 2023 році звертався до відповідача з рапортом/-ами про надання йому матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, а відповідно відповідач не мав обов`язку вирішувати зазначене питання в односторонньому порядку.

Доводи ОСОБА_1 щодо неприйняття його безпосереднім керівником рапортів позивача суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Тобто, за умови відмови безпосереднього керівника позивача у прийнятті його рапортів, позивач не був позбавлений можливості подати такі рапорти до наступного прямого начальника.

Також, як встановлено з матеріалів справи, позивач протягом 2023 року у відпустку не відбував, а при звільненні отримав компенсацію за невикористані 7 календарних днів основної відпустки за 2023 рік, що не заперечується сторонами.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, оскільки позивач до відповідача з відповідним рапортом/-ами не звертався та не використав відпустку за 2023 рік, а отримав компенсаційні виплати за останню, тобто відповідачем у вказаній частині протиправної бездіяльності не допущено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача та що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21,22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя П.П.Марин

.