Справа № 460/23831/23
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2024 року м. Рівне №460/23831/23
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
довійськової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою, що за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою, що за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Мотивуючи вимоги позову представник позивача зазначав, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Повідомляв, що матір позивача є особою, яка потребує постійного стороннього догляду, що підтверджено відповідною довідкою лікарсько-консультативної комісії. З огляду на наявність зазначених обставин, позивач звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, додавши усі необхідні документи. Проте, відповідач протиправно не прийняв жодного рішення, відповіді не надав. З огляду на викладене, представник позивача просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 16.10.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.11.2023 на 09:30 год.

Також вказаною ухвалою суду залучено Міністерство оборони України до участі в адміністративній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (далі третя особа).

Крім того, такою ухвалою суд витребовував додаткові докази у справі.

30.10.2023 до суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 , у якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначав на обґрунтування таких заперечень, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії. В даному випадку, для підтвердження необхідності постійного стороннього догляду за своєю матір`ю, позивач повинен був надати командуванню військової частини НОМЕР_1 висновок медико-соціальної експертної комісії. З огляду на зазначене, поданий позивачем до суду разом з копією рапорту про звільнення висновок (заключення) ЛКК №205 від 03.07.2023 не може вважатися документом підтверджуючим підставу для його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

03.11.2023 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій висловив свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення.

15.11.2023 від третьої особи надійшли письмові пояснення, за змістом яких Міністерство оборони України вважало позовні вимоги необґрунтованим та безпідставними. Представник третьої особи зауважив, що направлення рапорту позивача його представником, відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", не може свідчити про подання такого рапорту по команді особисто позивачем, відповідно до вимог Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу" та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Отже, вимоги про звільнення позивача з військової служби є передчасними. Щодо наявності підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, то наголошував, що підтвердженням необхідності постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), є відповідний медичний висновок медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Тому, заключення ЛКК не можуть безумовно свідчити про необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір`ю позивача, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413.

Ухвалою суду від 16.11.2023 закрито підготовче провадження у справі №460/23831/23 та розпочато розгляд справи по суті.

Подальший розгляд справи №460/23831/23 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.

20.11.2023 від представника позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи, в якій зазначено, що позиція Міністерства оборони України про те, що звільнення військовослужбовця, за наявності на те підстав, може бути лише за передбаченою внутрішніми документами процедурами є хибною, оскільки в даному випадку, коли командир ігнорує рапорт позивача та не приймає передбаченого законодавством рішення про звільнення, таке право не може бути захищене військовослужбовцем в судовому порядку. Також представник позивача наголошував, що постанова Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 не може звужувати підстави звільнення громадян з військової служби, які визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", а з положень постанови Кабінету Міністрів України № 1192 від 02.08.2000 вбачається про те, що законодавчо передбачена можливість отримання висновку ЛКК стосовно повнолітньої особи про її потребу в постійному сторонньому догляді.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення учасників справи, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд зазначає таке.

Судом встановлено та не є спірним у справі, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю позивача.

Згідно з Заключенням ЛКК №205, виданим комунальним некомерційним підприємством "Степанська районна лікарня" 03.07.2023 №697, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду довічно і не здатна до самообслуговування. Догляд має надавати син ОСОБА_1 .

01.08.2023 позивач, через уповноваженого адвоката, надіслав на електронну адресу Міністерства оборони України для передачі відповідачу за належністю, рапорт про звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу" (догляд за хворою матір`ю).

За змістом означеного рапорту до нього були долучені наступні документи:

1) копія, належним чином посвідчена, свідоцтва про народження ОСОБА_1 ,

2) копія, належним чином посвiдчена, вiйськового квитка ОСОБА_3 ,

3) копія, належним чином посвідчена, заключення ЛКК №205 НКП "Степанська районна лікарня";

4) довідка від 12.07.2023 №301;

5) копія, належним чином посвiдчена, паспорта ОСОБА_2 ,

6) копія, належним чином посвiдчена, паспорта ОСОБА_1 ..

7) копія, належним чином посвідчена, посвідчення № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ОСОБА_2 ,

8) копія, належним чином посвідчена, свідоцтва про народження ОСОБА_4 ,

9) копія, належним чином посвідчена, витягу з Державного реєстру акті цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 4,

10) копія, належним чином посвiдчена, свідоцтва про народження ОСОБА_5 ,

11)копії, належним чином посвідчені, договору, свідоцтва адвоката та ордер (оригінал).

Факт отримання рапорту військовою частиною НОМЕР_1 разом з усіма доданими до нього документами підтверджено відповідачем у відзиві на позов.

Доказів розгляду такого рапорту військовою частиною НОМЕР_1 в ході судового розгляду учасниками справи не надано.

На виконання вимог ухвали суду від 16.10.2023 відповідачем доказів розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби також надано не було.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Так, згідно з вимогами абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як встановлено судом, у поданому ОСОБА_1 рапорті підставою, з якою він пов`язував можливість його звільнення зі служби визначено саме "необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я": необхідність здійснення постійного догляду за своєю матір`ю.

Суд враховує, що відповідно до ч.7 ст.26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 вказаного Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У відповідності до вимог абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з абз.13 п.14.10 Розділу ХІV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.

При цьому, наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Поряд з цим, з досліджених у справі доказів судом встановлено, що рапорт позивача разом з доданими до нього документами по суті поставленого позивачем питання розглянуто не було і жодного рішення відповідачем не прийнято.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії" зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

З врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачем у розглядуваних спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність, оскільки військовою частиною НОМЕР_1 не прийнято мотивованого рішення за наслідками подання рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

При цьому, суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Положеннями ч.4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством і є прийнятним при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Враховуючи наведене в його сукупності, суд дійшов висновку, що для належного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами у відповідності до абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону № 2232-ХІІ, - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, на підставі поданого ним рапорту від 01.08.2023 та доданих до нього документів, з прийняттям рішення по суті.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжити всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отриманні з незалежних від нього підстав.

Відтак, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України, про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність вiйськової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 01.08.2023 за сiмейними обставинами.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 01.08.2023 разом з доданими до нього документами про звільнення з військової служби за абзацом 4 підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про вiйськовий обов`язок i вiйськову службу", як військовослужбовця, який проходить вiйськову службу за призовом під час мобiлiзацiї під час воєнного стану, за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 ,

Відповідач - військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ЄДРПОУ/РНОКПП 00034022)

Повний текст рішення складений 24 січня 2024 року

Суддя С.А. Борискін