Справа № 480/9528/23
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2024 року Справа № 480/9528/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - ГУ ПФУ в м. Києві), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Кіровоградській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Сумській області ), і просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, яка виплачується при призначенні пенсії за віком, не підлягає оподаткуванню, у розмірах 10 місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до ЗУ « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як особі яка на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працювала в закладах та установах державної або комунальної форми власності, на посадах на яких визначено право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи в лікувально - трудовому профілакторії УВС Сумської області медичною сестрою з 09.10.1985 по 12.01.1992;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Сумській області призначити і виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.
Представник ГУ ПФУ в м. Києві подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимогу повному обсязі та зазначає, що до страхового стажу за вислугою років не враховано період роботи з 09.10.1985 - 12.01.1992 на посаді медичної сестри, оскільки відповідно до довідки від 20.01.2023 №05/201, яка видана Північно - Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції Державна установа «Сумська виправна колонія (№116)», установа УС-319/п-24 не передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» Страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 28 років 11 місяців 29 днів. Враховуючи вищезазначене, ГУ ПФУ в м. Києві позивачу відмовлено у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 2 років 11 місяців 29 днів.
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти позовних вимогу повному обсязі з аналогічних підстав, які зазначені у відзиві ГУ ПФУ в м. Києві.
Судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду позивачем із даною позовною заявою.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач з 03.08.2022 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Сумській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 12).
Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 03.02.2023 о/р №11 (а.с. 11), на підставі заяви від 27.01.2023 №1817, було відмовлено позивачу у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсії відповідно до п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та зазначено, що страховий стаж за вислугу років станом на 03.08.2022 складає 28 років 11 місяців 29 днів. До страхового стажу за вислугою років не враховано період роботи з 09.10.1985 - 12.01.1992 на посаді медичної сестри, оскільки відповідно до довідки від 20.01.2023 №05/201, яка видана Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції Державна установа «Сумська виправна колонія (№116)», установа УС-319/П-24 не передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Позивач повторно звернулась до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою від 15.03.2023 (а.с. 13) про перегляд рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 03.02.2023 о/р №11.

Листом ГУ ПФУ в Сумській області від 13.04.2023 (а.с. 14) повідомлено позивача про те, що позивач не має 30 років роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.02.2023 позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій. Відповідно до записів трудової книжки позивача та згідно з довідкою від 20.01.2023 №05/201, виданою Державною установою Сумська виправна колонія (№116) Північно-Східною міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, у період з 09.10.1985 по 12.01.1992 позивач працювала на посаді медичної сестри в установі УС-319/п-24. Інформація про те, що у вищезазначений період ОСОБА_1 працювала саме у лікувально - трудовому профілакторії у довідці № 05/201 відсутня. Разом з тим, вищевказаними переліками закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України установа УС-319/п-24 та лікувально-трудовий профілакторій не передбачені. Отже, за наданими документами підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду роботи з 09.10.1985 по 12.01.1992 відсутні.

Позивач утрете звернулась до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою від 01.08.2023 (а.с. 61) про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсії відповідно до п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. До заяви від 01.08.2023 позивачем додатково надано архівну довідку Управління МВС України в Сумській області від 11.07.2023 №13/Б-11 (а.с. 54).

Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 07.08.2023 №11 (а.с. 17) позивачу було відмовлено у виплаті грошової допомоги та зазначено, що лікувально-трудовий прафілакторій Управління внутрішніх справ України не передбачений переліками Міністерства юстиції України від 04.11.2003 №1296 та Державного департаменту України з питань виконання покарань від 24.12.2004 №247. Страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" складає 28 років 11 місяців 29 днів, а тому позивачу відмовлено у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Позивач не погоджується із підставами прийнятих спірних рішень, у зв`язку із чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18.06.2007 № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена.

Крім того, у Рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XII (далі також - Закон № 1788-XII) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту даної норми Закону вбачається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом е статті 55 Закону № 1788- XII.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №523/3915/17.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі також - Перелік № 909).

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 №1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191), який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV.

Відповідно пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону №1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (далі - Перелік №909).

Згідно з пунктом 4 Порядку №1191, страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому, згідно з Переліком №909 до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрах.

Пунктом 2 примітки до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до примітки 3 Постанови №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Так, судом встановлено, що позивачу не зараховано до спеціального стажу, який дає право на виплату грошової допомоги, період роботи з 09.10.1985 до 12.01.1992 в Установі УС-319/п-24, оскільки така установа не передбачена Переліком №909.

Досліджуючи наявність правових підстав для врахування до спеціального страхового стажу позивача періоду роботи з 09.10.1985 по 12.01.1992, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (надалі, також - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивач з 09.10.1985 по 12.01.1992 працювала на посаді медичної сестри в Установі УС-319/п-24 (на даний час - "Сумська виправна колонія (№116)"), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 58-60).

Під час призначення пенсії позивачу ГУ ПФУ в Сумській області було встановлено, що ОСОБА_1 працювала у закладі УС-319/к-24 (на даний час - "Сумська виправна колонія (№116)"). Відповідно до наказу від 08.10.1985 №168 л/с ОСОБА_1 прийнята на посаду медичної сестри з 09.10.1985. Відповідно до наказу від 13.01.1992 №225 л/с ОСОБА_1 , медична сестра, переведена слюсарем - збиральником з 13.01.1992, про що складено акт ГУ ПФУ в Сумській області №1800-0902-1/8741 від 16.12.2022 (а.с. 49).

Суд зазначає, що позивач на підтвердження наявного трудового стажу, в тому числі спеціального страхового стажу, разом із заявою від 27.01.2023 №1817 до ГУ ПФУ в м. Києві було подано копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , копію довідки Державної установи "Сумська виправна колонія (№116)" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 20.01.2023 №05/201 (а.с. 55).

У довідці від 27.01.2023 №181 зазначено, що ОСОБА_1 дійсно працювала з 09.10.1985 на посаді медичної сестри в установі УС-319/п-24 (наказ УС-319/п-24 по особовому складу від 08.10.1985 168 л/с), з 13.01.1992 була переведена на посаду слюсаря-збиральника дешефраторів установи УС-319/п-24 (наказ УС-319/п-24 від 13.01.1992). Також зазначено, що на підставі наказу МВС від 17.11.1992 №630 лікувально - трудовий профілакторій УС-319/П-24 УВС Сумської області реорганізовано в установу по виконанню покарань загального виду режиму №116. Згідно архівних даних ОСОБА_1 у період з 08.10.1985 по 13.01.1992 не перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.

Також, довідкою Управління МВС України від 11.07.2023 №13/Б-11 (а.с. 16), яку було подано разом із заявою від 01.08.2023, яку було розглянуто ГУ ПФУ в Кіровоградській області, підтверджується, що лікувально - трудовий профілакторій УС-319/п-24 був організований з 01.03.1974 на підставі наказу Управління внутрішніх справ виконкому Сумської обласної Ради депутатів працівників від 07.02.1974 №010. Наказом управління внутрішніх справ Сумської області від 30.11.1992 лікувально - трудовий профілакторій УС-319/п-24 реорганізовано в установу виконання покарань загального режиму №С-319/116.

Крім того, довідкою від 30.12.2022 №33/39-1125, яка знаходиться у пенсійній справі позивача, підтверджується, що ОСОБА_1 з 02.10.1998 по день видачі довідки від 30.12.2022 працює на посаді сестри медичної з фізіотерапії поліклініки лікарня (з поліклінікою) Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України в Сумській області (а.с. 51 зворот. стор. - 52). У даній довідці також зазначена інформація про перейменування (реорганізацію) установи, а саме: 1972 рік - медична служба УВС Сумського облвиконкому (наказ МВС СРСР від 12.06.1972 №76 "Об образовании медицинской службы"); 1998 рік - служба охорони здоров`я УМВС України в Сумській області (наказ УМВС від 15.04.1998 № 68 "Про організаційно-штатні зміни в УМВС області"); 2007 рік - сектор медичного забезпечення УМВС України в Сумській області (наказ УМВС від 25.09.2007 №530дск "Про організаційно-штатні зміни в УМВС області"); 2011 рік - Лікарня (з поліклінікою), підпорядкована сектору медичного забезпечення УМВС України в Сумській області (наказ УМВС від 12.10.2011 № 874дск "Про організаційно-штатні зміни в УМВС області"); 2015 рік - Державна установа "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Сумській області" (наказ МВС України від 05.11.2015 № 1363).

Також позивачем до матеріалів справи надано копію наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.1992 №630 (а.с. 9), відповідно до якого створено з 01.01.1993 на базі лікувально - трудового профілакторію УС-319/П-24 установу по виконанню покарань загального виду режиму. Про прийняття такого наказу зазначено у наданій позивачем разом із заявою від 27.01.2023 до ГУ ПФУ м. Києва довідці №181 від 27.01.2023.

Діяльність лікувально-трудових профілакторіїв передбачалася постановою Ради Міністрів Української РСР від 25.07.1972 №346 "Про затвердження Положення про лікувально-трудові профілакторії для примусового лікування і трудового перевиховання хронічних алкоголіків і наркоманів".

Тобто, такі установи як лікувально-трудові профілакторії були призначені для примусового лікування і трудового перевиховання осіб з алкогольною та наркотичною залежностями і функціонували в системі органів виконання покарань.

При цьому, розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Тобто Переліком №909 лікувально-трудові профілакторії віднесено до закладів охорони здоров`я.

Таким чином, позивач, працюючи з 09.10.1985 до 12.01.1992 на посаді медсестри в Установі УС-319/п-24, яка до реорганізації (до 01.01.1993) була лікувально-трудовим профілакторієм в системі органів внутрішніх справ (на даний час - "Сумська виправна колонія (№116)"), була працівником охорони здоров`я.

Відповідно до п. 52, 56 рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

За наведених підстав та вказаних правових норм, суд дійшов висновку, що стаж роботи позивача з 09.10.1985 до 12.01.1992 на посаді медичної сестри Установи УС-319/п-24 слід віднести до пільгового стажу в розумінні пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Подібний підхід до трактування норм пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Переліку №909 міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №442/456/17 та постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі №120/4377/18-а.

Також, суд зазначає, що згідно детального розрахунку стажу позивача, страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 11 місяців 29 днів, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 12), а з урахуванням спірного стажу, який повинен бути зарахований відповідачем до спеціального стажу ОСОБА_1 (період з 09.10.1985 до 12.01.1992) становить понад 30 років.

Враховуючи викладене, оскільки позивач працювала на посаді медичної сестри, стаж роботи позивача на цих посадах складає понад 30 років, що дає право на отримання пенсії за вислугу років на підставі п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення та виплату грошової допомоги, яка передбачена п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а тому у позивача є право на отримання відповідної грошової допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що довідки та документи, які стосуються спірного стажу позивача, були подані позивачем разом із заявами від 27.01.2023 та від 01.08.2023, досліджені відповідачами, але безпідставно не були враховані при прийнятті спірних рішень.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У даному випадку, заяви позивача були розглянуті ГУ ПФУ в м. Києві, ГУ ПФУ в Кіровоградській області та прийняті відповідні рішення за результатом розгляду заяв позивача за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961, а відтак, електронна пенсійна справа, яка була отримана для опрацювання була передана засобами програмного забезпечення органом, що нараховує та виплачує позивачу пенсію за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, тобто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що належним та цілком ефективним способом порушених прав позивача у даному випадку є скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.02.2023 №11, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 07.08.2023 №11 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 09.10.1985 по 12.01.1992 на посаді медичної сестри в Установі УС-319/п-24 до спеціального стажу позивача у сфері охорони здоров`я відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 та нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу 15 Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що позов підлягає задоволенню, а також те, що спір виник внаслідок прийняття неправомірних рішень Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, суд вважає за необхідне пропорційно стягнути судовий збір на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.02.2023 №11 та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 07.08.2023 №11 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7.1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) період роботи з 09.10.1985 до 12.01.1992 на посаді медичної сестри в Установі УС-319/п-24 до спеціального стажу позивача у сфері охорони здоров`я відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (м. Суми, вул. Степана Бандери, 43, ) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу 15 Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, і.к. 42098368) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 536,80 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна №7-А, м. Кропивницький, Кіровоградська область, і.к. 20632802) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_2 ) суму судового збору у розмірі 536,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета