Справа № 380/17890/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/17890/23 пров. № А/857/21305/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Брильовським Р.М. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/17890/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини в зоні бойових дій та перебування протягом 36 днів на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення протягом 29 днів в сумі 216 666, 67 грн;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини в зоні бойових дій та перебування протягом 36 днів на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення протягом 29 днів в сумі 216 666, 67 грн.

25 жовтня 2023 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини в зоні бойових дій та перебування протягом 36 днів на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення протягом 29 днів.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн., внаслідок отримання поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини в зоні бойових дій та перебування протягом 36 днів на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а також перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення протягом 29 днів.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не нарахував позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн., як такому, що перебуває на стаціонарному лікуванні після тяжкого поранення та у відпустці для лікування після тяжкого поранення. При цьому, суд зробив висновок, що визначення конкретного розміру такої допомоги належить до повноважень відповідача.

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач зазначає, що виплатив належну позивачу додаткову винагороду, збільшеної до 100 000 грн., за вересень, жовтень та листопад в лютому 2023 року, а тому заборгованості перед позивачем не має.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

12.09.2022 року внаслідок ворожого обстрілу позицій в районі населеного пункту Тернові Поди, Миколаївської області отримав мінно-вибухову травму.

Згідно з довідкою гарнізонної ВЛК від 20.10.2022 року № 5244, позивачу встановлено діагноз - вогнепальне осколкове сліпе поранення м`яких тканин черевної стінки ліворуч та поперекової ділянки ліворуч проникаючого в черевну порожнину та позачеревного простору з наявністю сторонніх тіл (осколків). У вищезгаданій довідці вказано, що травма пов`язана з проходженням військової служби.

Позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» з 13.09.2022 до 14.09.2022, а з 14.09.2022 по 19.10.2022 у комунальному некомерційному підприємстві Чорноморська лікарня Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області.

Загальна кількість днів стаціонарного лікування становить 36 днів.

З 22 жовтня по 19 листопада 2022 року позивач перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою на 29 днів.

Позивач вважає, що відповідач не виплатив позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн., за поранення та перебування на стаціонарному лікуванні, а також у відпустці для лікування після тяжкого поранення в сумі 216 666,67 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 року затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває по сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану № 168 (далі Постанова № 168).

Пунктом 1 постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01.04.2022 року до постанови № 168 постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни, згідно якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Як встановив суд першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач 12.09.2022 року отримав мінно-вибухову травму. У період з 13.09.2022 до 14.09.2022 знаходився на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», а з 14.09.2022 по 19.10.2022 у комунальному некомерційному підприємстві Чорноморська лікарня Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області. З 22 жовтня по 19 листопада 2022 року позивач перебував у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою.

Отже, позивач, за час перебування на лікуванні та перебування у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, мав право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно та додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях чи перебування на лікуванні.

Проаналізувавши довідку про розмір та види виплат позивачу, які здійснив відповідач за період з червня 2022 року по лютий 2023 року, апеляційний суд встановив, що відповідач виплатив позивачу у вересні 2022 року додаткову грошову винагороду в сумі 30000 грн. та додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. пропорційно до часу участі позивача у бойових діях, а саме до 14.09.2022 року, оскільки після цієї дати позивач перебував на лікуванні. За період перебування позивача на лікуванні у вересні 2022 року, а саме з 14.09.2022 року по 30.09.2022 року, відповідач виплатив позивачу додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. пропорційно до часу перебування позивача на лікуванні, у лютому 2023 року.

У жовтні 2022 року відповідач виплатив позивачу додаткову грошову винагороду в сумі 30000 грн. та частково додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. в сумі 44334 грн., а у лютому 2023 року доплатив додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн., пропорційно до часу перебування позивача на лікуванні з 01.10.2022 року по 19.10.2022 року та з 22.10.2022 року по 31.10.2022 року.

У листопаді 2022 року відповідач виплатив позивачу додаткову грошову винагороду в сумі 30000 грн., а у лютому 2023 року додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн., пропорційно до часу перебування позивача на лікуванні з 01.11.2022 року по 19.11.2022 року в сумі 44333,33 грн.

Отже, доводи позивача про те, що відповідач не виплатив позивачу додаткову грошову в сумі 30000 грн. та додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн., пропорційно до часу перебування на лікуванні є безпідставними.

Цей висновок є підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому, суд першої інстанції дійшов до необґрунтовано висновку, що відповідача необхідно зобов`язати провести виплату позивачу вказаних допомог, не проаналізувавши довідку про розмір та види виплат позивачу, які здійснив відповідач за період з червня 2022 року по лютий 2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої неправильно встановив обставини справи та невірно вирішив позов.

Тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги є підставними тому її необхідно задовольнити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 380/17890/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 25.01.2024 року