Справа № 300/7970/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/7970/23 пров. № А/857/286/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2023р. про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Західного регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення певних дій, відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди (суддя суду І інстанції: Могила А.Б., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 12.12.2023р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2023р. повернуто позивачу ОСОБА_1 в порядку п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України його позовну заяву до Західного регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення певних дій, відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди (а.с.45-47).

Не погодившись із винесеною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.77-80).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що подача заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг процесуальних строків, однак суд не продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви.

Також ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та про відмову в роз`ясненні ухвали суду оскаржена позивачем в апеляційному порядку, однак незважаючи на вказані обставини суд прийняв рішення про повернення позову.

Звідси, апелянт вважає процесуальне рішення про повернення позовної заяви поспішним.

Відповідач Західний регіональний центр з надання безоплатної правової допомоги скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.105-106).

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 20.11.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Західного регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги щодо розгляду шести заяв від 30.10.2023р. про надання безоплатної правової допомоги; зобов`язати відповідача розглянути шість заяв від 30.10.2023р. у формі наказу; стягнути з відповідача 96200 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди; зобов`язати відповідача наказом надати безоплатну правову допомогу на заяву від 16.11.2023р.; стягнути з відповідача 32000 грн. матеріальної шкоди та 32000 грн. моральної шкоди (а.с.1-11).

Ухвалою суду від 23.11.2023р. відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви; позовну заяву ОСОБА_1 до Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, залишено без руху; надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом подання до суду:

документу про сплату судового збору в розмірі, встановленому ст.4 Закону України «Про судовий збір», в сумі 4749 грн. 20 коп., або документу про відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік, або документу, який підтверджує наявність підстав для звільнення від сплати судового збору;

всіх наявних в позивача доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, або ж вказати докази, які не можуть бути ним подані та причини, з яких такі докази не можуть бути подані;

належним чином засвідчених копій письмових доказів, долучених до позовної заяви.

Роз`яснено, що в разі неусунення недоліків у визначений строк, позовна заява буде повернута (а.с.17-21).

25.11.2023р. позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про роз`яснення судового рішення, в якій просив роз`яснити ухвалу суду від 23.11.2023р. про залишення позовної заяви без руху, оскільки така є суперечливою, що унеможливлює її виконання.

Зокрема, суд неправильно обрахував кількість немайнових вимог, через що визначив помилковий розмір судового збору, хоча інші судді окружного адміністративного суду в інший спосіб обчислюють кількість позовних вимог. Також в зазначеній ухвалі суду не вказані банківські реквізити для сплати судового збору (а.с.24).

Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2023р. у справі № 300/7970/23 (а.с.25-28).

01.12.2023р. позивач подав заяву про відвід судді Могили А.Б. (а.с.34).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023р. передано адміністративну справу № 300/7970/23 для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України (а.с.35-37).

Згідно ухвали суду від 05.12.2023р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Могили А.Б. у справі № 300/7970/23 (а.с.40-42).

Відповідно до ухвали суду від 12.12.2023р. заявлений позов повернуто позивачу ОСОБА_1 , оскільки останній частково виконав у визначений судом строк вимоги ухвали суду від 23.11.2023р. про залишення позовної заяви без руху, а саме долучив до справи належним чином завірені копії довідки про доходи і листа.

Разом з тим, позивачем не подано до суду документу про сплату судового збору в розмірі, встановленому ст.4 Закону України «Про судовий збір», в сумі 4749 грн. 20 коп., або документу про відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік, або документу, який підтверджує наявність підстав для звільнення від сплати судового збору; всі наявні в позивача докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, або ж вказати докази, які не можуть бути ним подані та причини, з яких такі докази не можуть бути подані.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції передчасними, виходячи з наступного.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Питання залишення позовної заяви без руху та повернення позову врегульовані діючим процесуальним законом - КАС України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, відповідно до ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч.1).

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч.2).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Отже, повернення позовної заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Згідно фактичних обставин позивач отримав ухвалу про залишення позовної заяви без руху 23.11.2023р. (а.с.23), через що останнім днем виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху визначено 04.12.2023р.

Водночас, в межах вказаного строку позивач звернувся до суду із заявою про роз`яснення ухвали суду, яка вирішена ухвалою суду від 30.11.2023р.

Окрім цього, впродовж вказаного строку позивач подав 01.12.2023р. заяву про відвід судді, яка була вирішена ухвалою суду від 04.12.2023р.

Вказані обставини могли вплинути на виконання позивачем вимог ухвали суду від 23.11.2023р. про залишення позовної заяви без руху, оскільки без їх вирішення подальший рух справи був неможливим.

При цьому, перед постановленням ухвали про повернення позову з підстав неусунення його недоліків суд повинен переконатися, що позивач отримав вищевказані процесуальні ухвали суду та має розумний строк для сплати судового збору, подання до суду заяви про усунення недоліків позову або заявлення повторного клопотання про звільнення від сплати останнього.

Із матеріалів справи убачається, що 01.12.2023р. позивач отримав ухвалу суду від 30.11.2023р. (а.с.33), а 05.12.2023р. - ухвалу від 05.12.2023р. про відмову в задоволенні заяви про відвід (а.с.44).

Окрім цього, відповідно до ч.4 ст.254 КАС України подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Верховний Суд у постанові від 20.07.2023р. у справі № 300/2856/22 (провадження К/990/32669/22) виснував, що суд першої та апеляційної інстанцій при вирішенні питання про дотримання учасниками процесу встановлених судами строків на усунення недоліків поданих заяв (клопотань, скарг тощо) повинні враховувати розумний строк між останнім днем строку, встановленого судом для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги, часом поштового пересилання та часом здійснення канцелярією суду реєстрації такої заяви заявника/скаржника про усунення недоліків поданого до суду процесуального документа.

Сукупність вказаних обставин поза розумним сумнівом зумовлювала поновлення ОСОБА_1 встановленого строку для усунення недоліків позовної заяви, що передбачено приписами ст.120 КАС України.

Таким чином, повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, на думку колегії суддів, є передчасним.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі De Geouffre de la Pradelle v. France від 16.12.1992р., заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі Bellet v. France від 04.12.1995р., заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права .

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в розглядуваному випадку суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (п.п.1, 2 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25.12.1997р., абз.7 п.3 мотивувальної частини Рішення № 11-рп/2012 від 25.04.2012р.).

Крім цього, у низці рішень ЄСПЛ, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зазначені положення законодавства апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви позивачу в досліджуваному випадку призведе до порушення права, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи приписи п.4 ч.1 ст.320 КАС України, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Враховуючи результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, за правилами ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2023р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 300/7970/23 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 26.01.2024р.