Справа № 500/8063/23
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/8063/23

26 січня 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.09.2023 №32 про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 28.07.1982 по 10.10.1997, з 02.06.2003 по 31.12.2003, що зазначені в трудових книжках серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 та призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 11.09.2023.

В обґрунтування позову вказує, що після досягнення 60 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.09.2023 №32 позивачу відмовлено в призначені пенсії. Територіальним органом Пенсійного фонду не зарахований страховий стаж згідно з трудовою книжкою НОМЕР_3 від 02.07.1982, оскільки та титульній сторінці відсутня печатка, не зараховано період роботи з 28.07.1982 по 10.10.1997, оскільки робота перетинається з військовою службою. Також вказано, що печатка на вкладці трудової книжці не відповідає організації, в яку заявника 28.07.1982 прийнято на роботу. Крім того, не зараховано період з 02.06.2003 по 31.12.2003, оскільки даний період не підтверджений відомостями персоніфікованого обліку.

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень та стверджує, що спірні періоди роботи додатково підтверджуються довідками, виданими трудовим архівом Лановецької міської ради №294/06-06, №298/06-06 від 12.05.2023, №357/06-06, №358/06-06 від 15.06.2023, № 583/06-06 від 27.09.2023. У період з 11.11.1982 по 10.12.1984 ОСОБА_1 проходив військову службу, що стверджує довідка Кременецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 02.05.2023 № 297. Період роботи з 02.06.2003 по 31.12.2003 підтверджується довідками №295/06-06, №296/06-06 від 12.05.2023, №08/08 від.08.08.2023.

Також позивач зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Відтак ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.09.2023 №32, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

05.01.2024 від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив, у якому, зокрема, вказано, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до норм статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Розглянувши подані документи встановлено, що на момент звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 страховий стаж склав 26 років 02 місяці 14 днів, що є меншим за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком підстав немає.

Вік позивача 60 років 23 дні. За доданими документами до страхового стажу не враховано: трудову діяльність по трудовій книжці БT-I. № НОМЕР_4 від 02.07.1982, оскільки на титульній сторінці відсутня печатка; період роботи з 28.07.1982 по 10.10.1997, оскільки робота перетинається з військовою службою, тобто необхідно надати уточнюючу довідку, також печатка на вкладиші трудової книжки не відповідає організації, в яку позивача 28.07.1982 прийнято на роботу; період роботи з 02.06.2003 по 31.12.2003, оскільки даний період не підтверджений відомостями персоніфікованого обліку.

З огляду на вказане Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення та просить відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.40-44).

Також Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області надано докази на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, матеріали пенсійної справи позивача (а.с.101-127).

15.01.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що страховий стаж позивача становить 26 років 02 місяці 14 днів. За доданими документами до страхового стажу позивача не зараховані: трудова діяльність по трудовій книжці НОМЕР_5 від 02.07.1982, оскільки та титульній сторінці відсутня печатка; період роботи з 28.07.1982 по 10.10.1997, оскільки робота перетинається з військовою службою, для чого рекомендовано надати уточнюючу довідку; також печатка на вкладиші трудової книжки не відповідає організації, в яку позивача 28.07.1982 прийнято на роботу, що не відповідає приписам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Також оскаржуваним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 02.06.2003 по 31.12.2003, оскільки не підтверджений відомостями персоніфікованого обліку та потребує перевірки.

Вказує, що обчислення страхового стажу є повноваженнями органів Пенсійного фонду, які реалізовуються виключно в процесі прийняття рішення про призначення пенсії. У випадку задоволення заявлених позовних вимог про призначення пенсії суд фактично втрутиться у дискреційні повноваження відповідача, що буде порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області просить відмовити в задоволенні позову повністю (а.с.49-53).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), після досягнення віку 60 років, 11.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої додано документи, зазначені у розписці-повідомленні (а.с.57-58).

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.09.2023 №32 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У рішенні вказано, що вік заявника на дату звернення складає 60 років 23 дні.

Необхідний страховий стаж становить 30 років.

Страховий стаж особи складає 26 років 2 місяця 14 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зарахована трудова діяльність по трудовій книжці НОМЕР_3 від 02.07.1982, оскільки та титульній сторінці відсутня печатка, та період роботи з 28.07.1982 по 10.10.1997, оскільки робота перетинається з військовою службою, тобто необхідно надати уточнюючу довідку, також печатка на вкладці трудової книжці не відповідає організації, в яку заявника 28.07.1982 прийнято на роботу. Також не зараховано період роботи з 02.06.2003 по 31.12.2003, оскільки період не підтверджений відомостями персоніфікованого обліку. Даний період потребує перевірки (а.с.6).

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21.09.2023 (а.с.5).

Позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, вважає його протиправним та таким, що порушує її право на соціальний захист, а тому звернувся до суду із цим позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується, серед іншого, також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 , розділ Відомості про роботу якої містить записи щодо його трудової діяльності у період з 28.07.1982 по 10.10.1997:

запис №1, 28.07.1982 прийнятий на роботу шофером в Лановецьке міжгосподарське підприємство по виробництву яловичини,

запис №2, звільнений у зв`язку з призовом в армію.

Запис про звільнення не містить дати його вчинення, не засвідчений підписом уповноваженої особи та не скріплений печаткою підприємства (а.с.61 зворот).

Судом також досліджено копію трудової книжки позивача НОМЕР_2 .

Розділ Відомості про роботу вказаної трудової книжки містить такі записи щодо трудової діяльності позивача у період з 28.07.1982 по 10.10.1997:

Лановецьке МГП по виробництву яловичини:

запис №1, 28.07.1982 прийнятий на роботу шофером,

запис №2, 10.10.1997, звільнений з роботи в порядку переведення на цукровий завод.

Запис про звільнення засвідчений підписом уповноваженої особи та скріплений печаткою підприємства (а.с.63 зворот).

Як встановлено судом та вбачається з оскаржуваного рішення і розрахунку стажу (а.с.81), до страхового стажу позивача не зарахована трудова діяльність в період з 28.07.1982 по 10.10.1997, оскільки на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_3 відсутня печатка, та період роботи перетинається з військовою службою, також печатка на вкладці трудової книжці не відповідає організації, в яку заявника 28.07.1982 прийнято на роботу.

Порядок ведення трудових книжок на момент заповнення трудової книжки позивача (1982 рік), було врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, від 20.06.1974 №162, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР (далі - Інструкція №162).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийняття на роботу (пункт 2.2 Інструкції №162).

До трудової книжки, зокрема, вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.

Згідно з пунктом 2.10 вищевказаної Інструкції № 162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11 Інструкції № 162).

Суд зазначає, що дійсно на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_3 відсутня печатка підприємства, у якому вперше заповнювалася трудова книжка, а на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_2 міститься печатка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , що не відповідає найменуванню підприємства, на якому вперше заповнювалася трудова книжка - Лановецьке МГП по виробництву яловичини (а.с.61, 63).

Поряд з цим суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а), від 30.09.2021 (справа №300/860/17), висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, виявлені територіальним органом Пенсійного фонду України недоліки у заповненні трудових книжок ОСОБА_1 , при дотриманні усіх вимог щодо порядку оформлення записів, що містять відомості про роботу (прийняття на роботу, переведення, звільнення з роботи тощо), не є підставою для не зарахування спірних періодів до стажу його роботи.

Також суд зазначає, що в оскарженому рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області не оспорюються інші відомості, вказані у трудових книжках, зокрема, щодо періодів роботи працівника.

Також на підтвердження роботи у спірний період з 28.07.1982 по 10.10.1997 позивачем надано довідку трудового архіву Лановецької міської ради №298/06-06 від 12.05.2023, у якій вказано, що в документах архівного фонду «Лановецького міжгосподарського підприємства по виробництву яловичини смт. Ланівці Лановецького району Тернопільської області» трудового архіву Лановецької міської ради в наказах по особовому складу значиться наказ №392 від 28.07.1982 про прийняття на роботу підмінним шофером, слюсарем ОСОБА_1 з 28.07.1982 (а.с.9).

У довідці трудового архіву Лановецької міської ради №358/06-06 від 15.06.2023 на підставі книг нарахування заробітної плати за 1982,1984,1997 роки, наявних в архівному фонді «Лановецького міжгосподарського підприємства по виробництву яловичини смт. Ланівці Лановецького району Тернопільської області» трудового архіву Лановецької міської ради, зазначено відомості про заробітну плату ОСОБА_1 у 1982 та 1997 роках (а.с.18).

За змістом довідки Кременецького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 02.05.2023 № 297 позивач у період з 11.11.1982 по 10.12.1984 проходив військову службу (а.с.25). Вказаний період зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 (а.с.81).

Відтак орган Пенсійного фонду протиправно не зарахував період роботи позивача з 28.07.1982 по 10.10.1997 у Лановецькому міжгосподарському підприємстві по виробництву яловичини до його страхового стажу (за виключенням вже зарахованого періоду проходження військової служби).

Що стосується періоду роботи позивача з 02.06.2003 по 31.12.2003 у ТОВ «Ланівці-цукор», то Розділ Відомості про роботу трудової книжки НОМЕР_2 містить такі записи щодо його трудової діяльності в цей період:

ТОВ «Ланівці-цукор»:

запис №11, 02.06.2003 прийнятий на роботу водієм автомобіля цеху механізації,

запис №12, 09.01.2004, звільнений з роботи за згодою сторін.

Запис про звільнення засвідчений підписом уповноваженої особи підприємства (а.с.65).

Період роботи позивача з 02.06.2003 по 31.12.2003 у ТОВ «Ланівці-цукор» не зараховано до його страхового стажу, оскільки як йдеться в оскаржуваному рішенні, період не підтверджено відомостями персоніфікованого обліку.

Суд зазначає, що в довідці форми ОК-5 з індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків за позивача у 2003 році (а.с.а.с.90 зворот).

Водночас положення Закону №1058-ІV набрали чинності з 01.01.2004 і саме з цього часу законом передбачено обчислення пенсій за віком за даними, накопиченими на кожну застраховану особу в електронних базах даних системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України відповідно до звітів роботодавців, а саме за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак відсутність відомостей про сплату страхових внесків за застраховану особу позивача у період з 02.06.2003 по 31.12.2003 у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування не впливає на підтвердження страхового стажу особи.

Такий період підлягає зарахуванню в повному обсязі відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 .

При цьому в матеріалах справи наявна довідка трудового архіву Лановецької міської ради №295/06-06 від 12.05.2023, якою підтверджується спірний період роботи ОСОБА_1 у ТОВ «Ланівці-цукор» (а.с.10).

У свою чергу в довідці трудового архіву Лановецької міської ради №296/06-06 від 12.05.2023 зазначено відомості про заробітну плату позивача у ТОВ «Ланівці-цукор» за період з червня 2003 року по грудень 2003 року (а.с.11).

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.09.2023 №32 в частині відмови ОСОБА_1 зарахувати до страхового стажу спірні періоди роботи є протиправним та підлягає скасуванню.

За встановлених у цій справі обставин наявні достатні та обґрунтовані підстави для зобов`язання відповідного територіального органу Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у Лановецькому міжгосподарському підприємстві по виробництву яловичини з 28.07.1982 по 10.10.1997 (за виключенням періоду проходження військової служби) та період роботи у ТОВ «Ланівці-цукор» з 02.06.2003 по 31.12.2003.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком з 11.09.2023, то суд зазначає таке.

За нормами статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 - не менше 30 років.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнув віку 60 років ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто набув право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу.

Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачами страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 26 років 2 місяці 14 днів (а.с.81), про що також вказано в оскаржуваному рішенні (а.с.6). Сукупна тривалість спірних незарахованих періодів роботи позивача становить більше 10 років.

При цьому у разі зарахування вищевказаних періодів роботи позивача в Лановецькому міжгосподарському підприємстві по виробництву яловичини з 28.07.1982 по 10.10.1997 (за виключенням періоду проходження військової служби) та у ТОВ «Ланівці-цукор» з 02.06.2003 по 31.12.2003, його страховий стаж становитиме понад 30 років та є достатнім для призначення пенсії за віком, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.09.2023 №32, яким позивачу відмовлено у призначені пенсії за віком.

Застосовуючи механізм захисту права позивача на пенсію, порушеного відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області як суб`єктом владних повноважень, суд вважає, що з урахуванням повноважень, наданих суду частиною другою статті 245 КАС України, в частині позовної вимоги зобов`язального характеру позов належить задовольнити шляхом прийняття рішення про зобов`язання відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV.

На переконання суду, належним і ефективним способом захисту порушених прав позивача за обставин цієї справи є саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати спірні періоди до страхового стажу та призначити пенсію, а не повторно розглянути заяву про призначення пенсії, оскільки встановивши обставини справи, суд має достатні підстави стверджувати про виконання позивачем усіх умов для призначення пенсії за віком, а спосіб захисту порушеного права має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

При цьому при визначенні відповідного територіального органу Пенсійного фонду України, який має розглянути питання про зарахування спірних періодів до страхового стажу та призначення пенсії позивачу, суд враховує, що 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1), якою внесені зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови від 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналізуючи вищезазначені норми Порядку №22-1, суд зазначає, що:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункт 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог.

З приводу дати, з якої слід призначити пенсію позивачу, то суд зауважує, що згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону №1058-ІV вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

Відтак пенсію позивачу необхідно призначити з 19.08.2023, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (60 років) (а не з 11.09.2023, як просить позивач у позові), зважаючи на те, що позивач звернувся за пенсією 11.09.2023, тобто до спливу трьох місяців з дня досягнення ним пенсійного віку.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області діяло не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій, недобросовісно, нерозсудливо, непропорційно.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 536,80 грн, сплачений відповідно до квитанції від 07.12.2023 (а.с.27).

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 18.09.2023 №32 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу такі періоди роботи: в Лановецькому міжгосподарському підприємстві по виробництву яловичини з 28.07.1982 по 10.10.1997 (за виключенням періоду проходження військової служби) та у ТОВ «Ланівці-цукор» з 02.06.2003 по 31.12.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 19.08.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі 3, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-б, місто Запоріжжя, Запорізька область, 69005, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складений та підписаний 26 січня 2024 року.

Суддя Чепенюк О.В.