Справа № 140/1568/23
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 140/1568/23 пров. № А/857/16812/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року, постановлене суддею Волдінером Ф.А. у м. Луцьку, у справі № 140/1568/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРТ ОІЛ" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,

в с т а н о в и в:

ТОВ "ЕКСПЕРТ ОІЛ" звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним №1195/03-20-09-03-15 від 30.11.2021; зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, інформацію щодо анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та поновити інформацію (внести відомості) до Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним про ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за № 2100006.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в ході проведення перевірки було встановлено, що у поданих позивачем документах на одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним відсутній акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, та інші документи, що підтверджують прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства, або копії документів, що підтверджують право власності на АЗС чи будь-який інший об`єкт роздрібної торгівлі пальним, виданих у встановленому законодавством порядку до 1 січня 2014 року. Зазначає, що підставою для анулювання ліцензії також слугувало встановлення відповідачем факту подання позивачем для отримання ліцензії недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії. Також вважає, що відсутні підстави для видалення з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформації про анулювання ліцензії.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу із викладом заперечень щодо наведених відповідачем обставин, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на підставі заяви ТОВ «ЕКСПЕРТ ОІЛ» видано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №2100006 за адресою: Волинська область, Іваничівський район, с. Осмиловичі, вул. Львівська, буд. 25, автозаправочна станція (АЗС).

Розпорядженням Головного управління ДПС у Волинській області від 30.11.2021 №1195/03-20-09-03-15 про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним за порушення вимог статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним ТОВ «ЕКСПЕРТ ОІЛ» №2100006 за адресою: Волинська область, Іваничівський район, с. Осмиловичі, вул. Львівська, буд. 25, автозаправочна станція.

У витягу з розпорядження №17665/6/03-20-09-03-06 від 30.11.2021 зазначено, що анулювання ліцензії здійснено у зв`язку з встановленням факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, та неподанням акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію, або документів, що підтверджують прийняття АЗС чи будь-якого іншого об`єкта роздрібної торгівлі пальним в експлуатацію.

Не погоджуючись з вказаним розпорядженням, Товариство звернулось з позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність підстав для анулювання ліцензії позивача на право роздрібної торгівлі пальним. Суд вказав, що відповідач, приймаючи рішення про анулювання ліцензії, має керуватись положеннями частини сорок сьомої статті 15 Закону №481/95-ВР, якою передбачено вичерпний перелік підстав для анулювання ліцензії, а питання достатності документів для набуття права на реалізацію пального підлягало дослідженню відповідачем на стадії розгляду заяви про надання ліцензії.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідальність суб`єкта у вигляді анулювання ліцензії може мати місце тоді, коли контролюючим органом достовірно встановлено, що конкретний документ, наявний серед інших документів, які подавались разом з заявою для отримання ліцензії, насправді не видавався відповідним органом, відтак є підробленим (сфальшованим), або містить недостовірну інформацію. Оскільки відповідачем не вказано, які саме з наданих позивачем документів, що подавалися разом із заявою для отримання ліцензії є недостовірними та не надано доказів, що підтверджують відповідні обставини, відтак суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржуване розпорядження є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян визначено Законом України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального від 19.12.1995 № 481/95-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №481/95-ВР).

Згідно з положеннями статті 1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до положень статті 15 Закон №481/95-ВР роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання. У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

За правилами частини тридцять дев`ятої статті 15 Закону № 481/95-ВР для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Вимагати представлення інших документів, крім зазначених у цьому Законі, забороняється (частина сорок третя статті 15 Закону № 481/95-ВР).

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник (частина тридцять дев`ята статті 15 Закону № 481/95-ВР).

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що для здійснення господарської діяльності, у тому числі з оптової торгівлі пальним, суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. Вичерпний перелік документів, що подаються разом із заявою про отримання ліцензії, визначений статтею 15 Закону № 481/95-ВР. У цьому переліку, крім іншого, визначено акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідальність заявника ліцензії за неподання необхідних документів (частина сорок третя статті 15 Закону № 481/95-ВР) та за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою (частина тридцять дев`ята статті 15 Закону № 481/95-ВР) настає у вигляді відмови у видачі йому ліцензії.

Разом з цим, підстави для анулювання вже виданої ліцензії визначені частиною сорок сьомою статті 15 Закону № 481/95-ВР, згідно з якою ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі:

заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво);

несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії;

рішення суду про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів);

рішення суду про встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку;

рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем;

порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у невизначених для цього місцях;

отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами;

встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Колегія суддів наголошує, що вказаний перелік підстав для анулювання ліцензії на оптову торгівлю є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання письмового розпорядження про її анулювання (частина сорок восьма статті 15 Закону № 481/95-ВР).

Як встановлено судом першої інстанції, вбачається із змісту оскаржуваного розпорядження та визнається сторонами, підставою для анулювання спірної ліцензії стало встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії та неподання акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, та інших документів, що підтверджують прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства, або копій документів, що підтверджують право власності на АЗС чи будь-який інший об`єкт роздрібної торгівлі пальним.

Тобто, зазначені в оскаржуваному розпорядженні підстави анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, виданої позивачу, лише частково узгоджуються з переліком підстав, передбачених частиною сорок сьомою статті 15 Закону № 481/95-ВР, а саме, в частині анулювання ліцензії у зв`язку із встановленням факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Колегія суддів звертає увагу, що у переліку підстав анулювання ліцензії, передбачених частиною сорок сьомою статті 15 Закону № 481/95-ВР, відсутня така підстава як неподання заявником при зверненні за отриманням ліцензії певних або будь-яких документів, в тому числі і акту вводу в експлуатацію об`єкта або акту готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, та інших документів, що підтверджують прийняття об`єкта в експлуатацію відповідно до законодавства, або копій документів, що підтверджують право власності на АЗС чи будь-який інший об`єкт роздрібної торгівлі пальним.

Колегія суддів наголошує, що питання достатності документів для здобуття права на реалізацію пального підлягає дослідженню самим же органом доходів і зборів на стадії розгляду заяви особи про надання ліцензії.

Натомість, у випадку анулювання ліцензії відповідний орган має керуватися положеннями частини сорок сьомої статті 15 Закону № 481/95-ВР, якою передбачено вичерпний перелік підстав для таких дій контролюючого органу, зокрема, отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою про отримання ліцензії, не видавалися / не погоджувалися такими органами; встановлення факту подання недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Тобто, відповідальність суб`єкта у вигляді анулювання ліцензії може мати місце тоді, коли контролюючим органом достовірно встановлено, що конкретний документ, наявний серед інших документів, які подавалися разом із заявою для отримання ліцензії, насправді не видавався відповідним органом, відтак є підробленим (сфальшованим), або містить недостовірну інформацію. Тоді ж, коли суб`єкт взагалі не подавав певний документ, вказані норми, як підстава для анулювання ліцензії, застосовані бути не можуть.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 560/377/20 та знайшов своє підтвердження у постановах Верховного Суду від 04 травня 2023 року у справі № 380/12161/21, від 21 листопада 2023 року у справі №580/7822/21.

Судом першої інстанції встановлено, що до заяви на видачу ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним позивачем було надано: платіжне доручення №740 від 02.03.2021; договір оренди земельної ділянки №01022021/1 від 01.02.2021; договір оренди нежитлового приміщення №01022021/2 від 01.02.2021; витяг про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №146001969 від 20.11.2018; витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку №146005306 від 20.11.2011; дозвіл ГУ Держпраці у Київській області №98.21.32; дозвіл ГУ Держпраці у Київській області №97.21.32.

На підставі поданої позивачем заяви та доданих до неї документів відповідачем видано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №2100006 за адресою: Волинська область, Іваничівський район, с. Осмиловичі, вул. Львівська, буд. 25, автозаправочна станція (АЗС).

Отже, надані ТОВ «ЕКСПЕРТ ОІЛ» документи визнано контролюючим органом достовірними та достатніми для видачі ліцензії.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що видавши позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на підставі доданих до заяви документів та визнавши їх достатніми для її отримання, відповідач у подальшому не вправі покликатися на їх недостатність чи неповноту як на підставу для анулювання раніше виданої ліцензії.

Крім того, зі змісту оскаржуваного розпорядження вбачається, що воно не містить жодних відомостей щодо того, в яких із поданих разом із заявою на отримання ліцензії документах містяться недостовірні дані, які це дані, в чому виявляється їх недостовірність та в який спосіб встановлено факт подання заявником недостовірних даних.

Оскаржуване розпорядження також не містить даних про те, який саме акт вводу в експлуатацію (готовності об`єкта до експлуатації) або інші документи не надано, щодо яких конкретно об`єктів, а також, яким чином ненадання цих документів підтверджує факт подання заявником недостовірних даних у документах, доданих до заяви на отримання ліцензії.

Більш того, колегія суддів зауважує, що за правилами частини третьої статті 18 Закону № 481/95-ВР тимчасово, до 01 січня 2022 року, суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) можуть отримувати ліцензію на право виробництва пального, право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального на відповідне місце здійснення такої діяльності без подання акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо об`єктів, необхідних для здійснення відповідної діяльності, за умови подання копій документів, що підтверджують право власності на такі об`єкти нерухомого майна, виданих у встановленому законодавством порядку до 01 січня 2014 року.

Враховуючи факт звернення позивача із заявою про отримання ліцензії у березні 2021 року, тобто до 01 січня 2022 року, у нього не було обов`язку додавати до заяви акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з системного аналізу правових норм та обставин даної справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено подання позивачем недостовірних відомостей, підроблених документів тощо, які би могли вплинути на прийняття рішення про надання позивачу ліцензії, а тому розпорядження №1195/03-20-09-03-15 від 30.11.2021 про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним є протиправним і підлягає скасуванню.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що для ефективного захисту порушених прав позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, а також з метою дотримання судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, слід зобов`язати відповідача видалити запис про анулювання ліцензії ТОВ «ЕКСПЕРТ ОІЛ» (реєстраційний номер 2100006 за адресою: Волинська область, Іваничівський район, с. Осмиловичі, вул. Львівська, буд. 25, автозаправочна станція (АЗС)) з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що повноваження відповідача є виключно дискреційними повноваженнями, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання адміністративного судочинства полягає в гарантуванні ефективного захисту порушених прав осіб, що звертаються до суду за захистом цих прав, з урахуванням принципу розподілу влади. На адміністративний суд покладено обов`язок контролю правомірності дій та рішень суб`єктів владних повноважень, які мають діяти у визначених законом межах та на власний розсуд при виборі одного законного рішення із кількох можливих варіантів.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз наведених норм свідчить, що законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки.

Також колегія суддів не бере до уваги покликання апелянта на правові позиції у аналогічних спорах, викладені у постановах апеляційних судів, оскільки відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені у постановах Верховного Суду.

Інші доводи та аргументи скаржника, наведені ним у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції і свідчать про незгоду із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року у справі № 140/1568/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар