Справа № 380/24240/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/24240/23 пров. № А/857/24261/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Шевчук С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суд від 23 жовтня 2023 року про повернення позовної заяви у справі №380/24240/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій, рішень протиправними, скасування постанови, відшкодування матеріальної та моральної шкоди (головуючий суддя першої інстанції Потабенко В.А., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту - 23.10.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), у якому просила: визнати дії по винесенню постанови від 30.06.2023 ВП 71984429 неправомірними та скасувати постанову від 30.06.2023 про закінчення ВП №71984429; визнати дії та рішення начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові щодо не скасування постанови від 30.06.2023 ВП № 71984429 за заявою стягувача ОСОБА_2 від 13.08.2023 неправомірними; визнати дії ЗМРУ МЮ щодо надання відповіді від 26.09.2023 Х-1/9/06-19/1371 в частині розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 04.09.2023 неправомірними, оскільки такого інформаційного запиту не існує; визнати дії Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними щодо не скасування постанови від 30.06.2023 про закінчення ВП №71984429 за заявою стягувача ОСОБА_1 від 04.09.2023; відшкодувати ОСОБА_1 завдані матеріальні збитки у сумі 20 тисяч солідарно з кожного з відповідачів; відшкодувати завдані ОСОБА_1 моральні збитки у сумі 4000000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції солідарно з кожного з відповідачів.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суд від 23 жовтня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала винесена при неповному дослідженні всіх обставин справи з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, в зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню.

Суть доводів апелянта зводиться до того, що підставою її звернення до суду були протиправні дії відповідачів та їх бездіяльність і рішення щодо відмови у задоволенні заяв позивача про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №71984429.

З огляду на наведене висновки суду першої інстанції про те що заявлені у позові вимоги та підстави є різними, не пов`язаними між собою та правовідносини виникли за різного правового регулювання є невірними.

З урахуванням наведеного просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та позовну повернути до суду першої інстанції для розгляду справи по суті заявленого позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 17.10.2023р. позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просила: визнати дії по винесенню постанови від 30.06.2023 ВП 71984429 неправомірними та скасувати постанову від 30.06.2023 про закінчення ВП №71984429; визнати дії та рішення начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові щодо нескасування постанови від 30.06.2023 ВП № 71984429 за заявою стягувача ОСОБА_2 від 13.08.2023 неправомірними; визнати дії ЗМРУ МЮ щодо надання відповіді від 26.09.2023 Х-1/9/06-19/1371 в частині розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 04.09.2023 неправомірними, оскільки такого інформаційного запиту не існує; визнати дії Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними щодо нескасування постанови від 30.06.2023 про закінчення ВП №71984429 за заявою стягувача ОСОБА_1 від 04.09.2023; відшкодувати ОСОБА_1 завдані матеріальні збитки у сумі 20 тисяч солідарно з кожного з відповідачів; відшкодувати завдані ОСОБА_1 моральні збитки у сумі 4000000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції солідарно з кожного з відповідачів.

Суд першої інстанції позовну заяву повернув з тих підстав, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги щодо оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження та щодо ненадання відповіді на інформаційний запит не пов`язані між собою, ані підставами виникнення, ані поданими доказами; підлягають захисту у різний спосіб; врегульовані різними нормативно-правовими актами; і не є основними та похідними вимогами в розумінні положень пункту 23 частини першої статті 4 КАС України.

Проте, апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки такі не відповідають нормам процесуального права і фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Як уже зазначалось вище, предметом позову є вимоги:

- визнати дії по винесенню постанови від 30.06.2023 ВП 71984429 неправомірними та скасувати постанову від 30.06.2023 про закінчення ВП №71984429;

- визнати дії та рішення начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові щодо не скасування постанови від 30.06.2023 ВП № 71984429 за заявою стягувача ОСОБА_2 від 13.08.2023 неправомірними;

- визнати дії ЗМРУ МЮ щодо надання відповіді від 26.09.2023 Х-1/9/06-19/1371 в частині розгляду інформаційного запиту ОСОБА_2 від 04.09.2023 неправомірними, оскільки такого інформаційного запиту не існує;

- визнати дії Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними щодо не скасування постанови від 30.06.2023 про закінчення ВП №71984429 за заявою стягувача ОСОБА_2 від 04.09.2023;

- відшкодувати завдані матеріальні збитки у сумі 20 тисяч солідарно з кожного з відповідачів;

- відшкодувати завдані моральні збитки у сумі 4000000,00 грн. з урахуванням індексу інфляції солідарно з кожного з відповідачів.

Як слідує із адміністративного позову, вимоги про протиправність дій та рішень відповідача, скасування постанови, відшкодування матеріальної та моральної шкоди пов`язані із перебуванням у провадженні відповідача Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчого провадження №71984429 відкритого за виконавчим листом №1.380.2019.005711, виданого 29.05.2023 Львівським окружним адміністративним судом.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З огляду на наведене висновок суду першої інстанції про те, що підстави позову є різними, не пов`язаними між собою; предметом позову є об`єднані вимоги, які мають самостійні обсяги доказування та підтверджуються різними доказами; підстави щодо кожного з відповідачів є різними, індивідуальними, оскільки кожен з них діяв окремо в межах повноважень та у спосіб, які встановлені законом; правовідносини виникли за різного правового регулювання - є невірними, оскільки позивач оскаржує дії та рішення відповідача, вчинені ним в ході виконання вказаного вище ВП №71984429 .

Щодо вимоги позивача про визнання дій Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо надання відповіді від 26.09.2023 Х-1/9/06-19/1371 в частині розгляду інформаційного запиту ОСОБА_1 від 04.09.2023 неправомірними, оскільки такого інформаційного запиту не існує, апеляційний суд висновує, що такі не пов`язані із оскарженням бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, особливості розгляду яких визначено ч. 1 ст. 263 КАС України, як вказав суд першої інстанції.

Апеляційний суд вкотре наголошує, що з позовної заяви слідує, що усі позовні вимоги позивача пов`язані із виконавчим провадженням № 71984429, яке перебувало на виконанні у відповідача Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та звернення ОСОБА_3 до відповідача до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови відповідача Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження, тобто усі вимоги щодо неправомірних на думку позивача дій та рішень вказаних вище відповідачів стосуються одного виконавчого провадження № 71984429.

Крім цього, саме позивач ОСОБА_2 у позовній заяві заперечує наявність подання нею інформаційного запиту та у зв`язку із цим просить визнати неправомірними дії відповідача Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, до якого не зверталась із інформаційним запитом, а просила скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження у ВП № 71984429 від 30.06.2023.

Отже, з урахуванням наведених вище обставин справи, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про те, що підставою її звернення до суду є протиправні дії та рішення відповідачів в ході виконання виконавчого провадження ВП № 71984429, зокрема щодо його закінчення та звернення до відповідачів про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно невірним є посилання суду першої інстанції на норми ст. 172 КАС України про те, що в даному випадку такі не можуть бути застосовані, оскільки позивачем на власний розсуд об`єднано позовні вимоги щодо яких процесуальним законом визначено різні форми судового провадження.

Щодо доводів апелянта про те, що відсутність у матеріалах справи оригіналу з додатками позовної заяви ОСОБА_1 або належно завірених копій цієї позовної заяви з додатками становить перешкоду для розгляду її апеляційних скарг, то колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки предметом апеляційного оскарження у даній справі є ухвала з питань повернення позовної заяви ( заяви ), тобто процесуальне рішення суду, яким вирішено питання, пов`язане із процедурою розгляду адміністративної справи і відсутність вказаних документів у даному випадку, не може становити перешкод для розгляду апеляційних скарг ОСОБА_1

Верховний Суд неодноразово зазначав, що судам слід уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву дійшов передчасного висновку.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 243, 268, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суд від 23 жовтня 2023 року про повернення позовної заяви у справі №380/24240/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій, рішень протиправними, скасування постанови, відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
С. М. Шевчук