Справа № 380/14045/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 380/14045/23 пров. № А/857/19085/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В. Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 380/14045/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій протиправними (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Кухар Н.А. у м. Львів Львівської області 18 вересня 2023 року в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи), дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі також ГУ МВС, відповідач 1), Міністерства внутрішніх справ України (далі також МВС, відповідач 2), в якому просив суд зобов`язати МВС, ГУ МВС призначити і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 3 групи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про Порядок та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі також Порядок № 850).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії ГУ МВС щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію ГУ МВС повторно розглянути заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707 (далі також Порядок № 707), за наслідком розгляду яких зобов`язати прийняти висновок та надіслати його до МВС для прийняття рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач 1, оскільки вважає його незаконним, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме Порядок № 707, оскільки такий затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007, а інвалідність позивачу встановлено у 2005 році. Звертає увагу на те, що виплата одноразової грошової допомоги за новими умовами здійснюється особам, які набули право на її отримання, з дня набрання чинності зазначеним Закон України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» (далі також Закон № 208-VIII), тобто з 12 березня 2015 року. Оскільки третю групу інвалідності позивачеві встановлено 11 лютого 2005 року, тобто до набрання чинності Законом № 208-VIII, підстав для застосування Порядку № 850 до зазначеної події також немає.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 1984 року по 2005 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Згідно Свідоцтва про хворобу від 08.12.2004 року № 360 військово-лікарської комісії УМВС України у Львівській області встановлено, що захворювання позивача пов`язане проходженням служби в органах внутрішніх справ.

04.03.2005 року позивачу встановлено III групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 04.03.2005 року серії ЛВА-3 № 000646 позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 60% (шістдесят відсотків).

Випискою з акта огляду МСЕК до довідки від 04.03.2005 року серії ЛВА-2 № 004741 підтверджується наявність у позивача III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивач звернувся до ГУ МВС з заявою про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідач, листом від 29.05.2023 № П-94/огд/31/01-2023, покликаючись на статтю 58 Конституції України, відмовив у формування висновку у зв`язку з тим, що третю групу інвалідності позивачу встановлено 11 лютого 2005 року, тобто до набрання чинності Законом № 208-VIII, тому підстав для застосування Порядку № 850 до зазначеної події немає.

Вважаючи вищенаведену відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з відповідними позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ліквідаційною комісією ГУ МВС було допущено протиправну бездіяльність, яка виявилась у неналежному розгляді заяви 15.05.2023 року, поданої позивачем щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, відповідно до Порядку № 707.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз зазначеної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

На час звернення позивача за отриманням одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відповідно до статті 23 Закону України від 20.12.1990 № 565-XII «Про Міліцію» (далі також - № 565-XII) та Порядку № 850 (набрав чинності з 31.10.2015) пунктом 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі також - Закон № 580-VIII) визнано таким, що повністю втратив чинність Закон № 565-XII.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №5 80-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

До набрання чинності Законом № 580-VIII, тобто до 07.11.2015, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону № 565-ХІІ.

Відповідно до частини шостої статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На реалізацію вимог статті 23 Закону № 565-XII Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 21.10.2015, якою затвердив Порядок № 850, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Колегія суддів зазначає, що за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з 04.03.2005 року, що підтверджується довідкою МСЕК від 04.03.2005 року серії ЛВА-1 № 255011.

Частинами першою та шостою статті 23 Закону № 565-XII (в редакції станом на встановлення групи інвалідності позивачу) передбачалось, що працівник міліції підлягає обовязковому державному страхуванню на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку він займає, за рахунок коштів відповідних бюджетів, а також коштів, що надходять на підставі договорів від міністерств, відомств, підприємств, установ і організацій.

У разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов`язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.

Положеннями частини другої статті 23 Закону № 565-XII, Кабінет Міністрів України уповноважувався лише встановлювати порядок та умови страхування працівників міліції.

На виконання цієї норми права Кабінетом Міністрів Української РСР постановою від 29 червня 1991 року № 59 затверджено Положення про порядок і умови державного обов`язкового страхування осіб рядового, начальницького та вільнонайманого складу органів і підрозділів внутрішніх справ України (далі також Положення № 59, яким визначено порядок і умови проведення страхових виплат, передбачених законом у разі настання подій, вичерпний перелік яких наведено в законі, встановлено критерії визначення розміру відшкодування в залежності від ступеня втрати працездатності в межах граничної суми, встановленої цією нормою закону. Визначено особу страховика - Національну акціонерну страхову компанію «Оранта» (до 2005 року на підставі безпосередньо положень цієї постанови, а з 2005 року - згідно з результатами проведених тендерів) за рахунок цільових бюджетних коштів, які йому перераховувалися МВС України.

Законом України від 03.11.2006 року № 328-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», який набрав чинності з 01.01.2007 року, внесено зміни до Закону України «Про міліцію», зокрема, статтю 23 даного Закону викладено в наступній редакції: у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Тобто, з 01.01.2007 року інститут обов`язкового державного особистого страхування працівників міліції ліквідовано, на заміну йому було запроваджено інститут компенсаційних виплат у вигляді одноразової грошової допомоги працівникам міліції у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного йому під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

На виконання цієї норми права Кабінетом Міністрів України 12 травня 2007 року було прийнято постанову, якою затверджено Порядок № 707 та визнано таким, що втратило чинність Положення № 59.

Пунктом 2 Порядку № 707 установлено, що виплати згідно з цією постановою здійснюються з 1 січня 2007 року за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ.

Міністерству внутрішніх справ України доручено завершити виплату страхової суми та одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, що повинні бути нараховані до 1 січня 2007 року (пункт 3 Порядку № 707).

На виконання пункту 3 Порядку № 707 з метою врегулювання правового механізму завершення страхових виплат за страховими випадками, що настали до 1 січня 2007 року, постановою Кабінету Міністрів України № 593 від 17 червня 2009 року затверджено Порядок та умови завершення виплати страхових сум за страховими випадками, які сталися до 1 січня 2007 року (далі також - Порядок № 593).

За змістом пункту 1 Порядку № 593 виплата страхових сум за страховими випадками здійснюється в разі установлення групи інвалідності, що настала у період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення зазначеного строку внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку і громадської безпеки, боротьбі із злочинністю, у розмірі: трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Розмір страхової виплати визначається виходячи з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки в розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальне звання та надбавки за вислугу років) на день загибелі (смерті), установлення втрати працездатності у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), захворюванням чи групи інвалідності, а для звільнених осіб - на день звільнення з органів внутрішніх справ (пункт 3 Порядку № 593).

Пунктом 5 Порядку № 593 визначено, що для виплати страхової суми в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання чи установлення групи інвалідності працівник міліції подає органові внутрішніх справ за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату страхової суми; довідку військово-лікувального закладу про поранення або довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності; копію довідки медико-соціальної експертної комісії про установлення групи інвалідності; копію акта розслідування нещасного випадку та/або копію висновку службового розслідування. Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС подають експертний висновок, копію наказу про відрядження для ліквідації наслідків зазначеної аварії та копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові, дату його видачі і місце реєстрації (довідку органу реєстрації про місце проживання або місце перебування заявника); копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера.

Орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, подає у десятиденний строк з дня реєстрації документів МВС висновок про можливість виплати страхової суми разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку. МВС приймає у п`ятнадцятиденний строк рішення про призначення виплати і надсилає його разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, органові внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції. Страхова сума виплачується шляхом її перерахування не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня прийняття відповідного рішення на рахунок, відкритий працівником міліції (його спадкоємцями) в установі банку за рахунок одержувача (пункт 8 Порядку № 593).

Згідно з пунктом 10 Порядку № 593 працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) спадкоємці такого працівника можуть пред`явити МВС вимоги щодо виплати страхової суми, якщо з дня, коли стався страховий випадок, пройшло не більш як три роки станом на 31 грудня 2006 року або більше зазначеного строку за умови, що Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» відмовила у виплаті страхової суми у зв`язку із скасуванням державного обов`язкового особистого страхування працівників міліції.

Враховуючи наведені норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що на час встановлення позивачу інвалідності норми статті 23 Закону № 565-XII та Порядку № 593 не містили положень, за якими одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 3 групи.

Водночас, посилання суду на норми Порядку № 707, на думку апеляційного суду, є безпідставними, оскільки в розглядуваному випадку, позивач, на час встановлення йому інвалідності, не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що Порядку № 707 не існувало.

Отже, призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку №707 можливе за умови, що особа мала право на отримання такої допомоги з 12.05.2007 до 12.03.2015. У той же час, позивач набув таке право у 2005 році, оскільки згідно довідки МСЕК позивачу з 04.03.2005 встановлено ІІІ групу інвалідності, тобто до 12.05.2007. Тому зазначена допомоги не може бути призначена відповідно до норм Порядку № 707.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу в пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року у справі № 1-рп/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За таких обставин суд приходить до висновку, що на час звернення позивача із заявою про виплату йому грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, яка встановлена у 2005 році, не підлягають застосуванню положення Порядку № 707, як помилково вважав суд першої інстанції, чи Порядку № 850, як просив позивач у позовній заяві.

Разом з тим, спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює питання завершення виплати страхових сум за страховими випадками, які сталися до 1 січня 2007 року є Порядок № 593.

Аналізуючи зазначене, суд вважає, що за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання страхової виплати на умовах, передбачених Законом № 565-XII у редакції, що діяла на момент встановлення групи інвалідності.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ліквідаційною комісією ГУ МВС було допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у неналежному розгляді заяви 15.05.2023, поданої позивачем щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності.

У зв`язку із чим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, однак не у спосіб, обраний позивачем.

Також, суд першої інстанцій неправильно визначив нормативно-правовий акт, на підставі якого необхідно зобов`язати ліквідаційну комісію ГУ МВС повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в резолютивній частині.

Ліквідаційну комісію ГУ МВС слід зобов`язати повторно розглянути заяву позивача про виплату страхової виплати у разі інвалідності відповідно до Порядку № 593, за наслідком розгляду якої зобов`язати прийняти висновок та надіслати його до МВС для прийняття рішення.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправну бездіяльність Ліквідаційної комісії ГУ МВС щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, проте неправильно визначив нормативно-правовий акт, на підставі якого необхідно розглянути заяву позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, то рішення суду першої інстанції підлягає зміні в резолютивної частини.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду 18 вересня 2023 року у справі № 380/14045/23 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в такій редакції:

«Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності відповідно до Порядок та умови завершення виплати страхових сум за страховими випадками, які сталися до 1 січня 2007 року, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2009 року № 593, за наслідком розгляду якої зобов`язати прийняти висновок та надіслати його до Міністерства внутрішніх справ України для прийняття рішення.»

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар