Справа № 260/8775/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2024 рокум. Ужгород№ 260/8775/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська область, м. Суми, вул. Степана Бандери, будинок 43, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить:

1) визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 31 серпня 2023 року №27 щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів з 14 травня 2003 року по 03 липня 2003 року, з 07 травня 2002 року по 25 листопада 2002 року, з 08 вересня 2003 року по 18 жовтня 2003 року, з 01 липня 2015 року по 30 червня 2017 року, з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2023 року та відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» неправомірним та скасувати його;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 22 серпня 2023 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 14 травня 2003 року по 03 липня 2003 року, з 07 травня 2002 року по 25 листопада 2002 року, з 08 вересня 2003 року по 18 жовтня 2003 року, з 01 липня 2015 року по 30 червня 2017 року, з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні позивачу до страхового стажу роботи періоди роботи з 14 травня 2003 року по 03 липня 2003 року, з 07 травня 2002 року по 25 листопада 2002 року, з 08 вересня 2003 року по 18 жовтня 2003 року, з 01 липня 2015 року по 30 червня 2017 року, з 01 серпня 2017 року по 30 червня 2023 року з підстав відсутності інформації про сплату роботодавцем страхових внесків. Зазначає, що факт нарахування та отримання заробітної плати за цей період підтверджено зокрема індивідуальними відомостями про застраховану особу - ОК-5 за 2000-2023 роки. Вказує, що несплата підприємством страхових внесків за працівника не може бути підставою для не зарахування таких періодів роботи до страхового стажу. Просить суд зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву, зарахувавши вказані періоди до страхового стажу позивача.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

31.10.2023 до суду від представника третьої особи надійшли пояснення щодо позовної заяви, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник вказує, що 31.08.2023 року позивачці відмовлено рішенням № 27 від 31.08.2023 року у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи, відповідно до наданих документів страховий стаж особи становить 21 рік 0 місяців 19 днів. За наданими документами право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058 позивач матиме при досягненні 65 років, тобто 12.09.2027 року. Згідно підтверджених документів право на пенсійну виплату - відсутнє.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

22.08.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області №27 від 31.08.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Вказане рішення мотивоване тим, що відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховано період роботи на фермерському господарстві за записом у трудовій книжці НОМЕР_2 з 14.05.2003 року по 03.07.2003 рік, з 07.05.2002 року по 25.11.2002 рік, з 08.09.2003 року по 18.10.2003 рік, оскільки відсутня сплата страхових внесків за відповідні періоди, період з 07.05.2002 рік по 25.11.2002 рік, оскільки відсутні дані у відомості про застраховану особу. Також не зараховані періоди згідно індивідуальної відомості про застраховану особу з 01.07.2015 року по 30.06.2017 рік, з 01.08.2017 року по 30.06.2023 рік, оскільки відсутня сплата страхових внесків за відповідні періоди. Періоди роботи у фермерському господарстві можливо буде зарахувати до страхового стажу після надання довідки про сплату страхових внесків та звернення до управління.

Страховий стаж позивача становить 21 рік 0 місяців 19 днів, пенсійний вік 60 років.

Вважаючи, що має право на зарахування спірних періодів до страхового стажу, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV) страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до вказаного Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою вказаної ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як встановив суд, підставою для відмови в зарахуванні періоду роботи з 14.05.2003 по 03.07.2003, з 07.05.2002 по 25.11.2002, з 08.09.2003 по 18.10.2003 стала відсутність інформації про сплату роботодавцем страхових внесків за спірні періоди, а з 07.05.2002 по 25.11.2002 оскільки відсутні дані у відомості про застраховану особу.

Відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, врегульовані Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI).

На виконання норм Закону №2464-VI створено Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У статті 1 цього Закону терміни вживаються в такому значенні: Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб; єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Як визначено пунктом 1 статті 12 Закону №2464-VI, Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру, здійснює заходи щодо надання інформації з Державного реєстру відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №2464-VI реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є податкові органи та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною другою статті 20 Закону №2464-VI персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Зміни та уточнення вносяться до відомостей реєстру застрахованих осіб у порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення (частина шоста статті 20 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини сьомої статті 20 Закону №2464-VI відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Згідно з абзацом другим частини третьої статті 16 Закону №2464-VI ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення №10-1; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Положення №10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1) з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.

Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені частиною третьою статті 20 Закону та частиною третьою статті 21 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (пункт 1 розділу ІV Положення №10-1).

Відповідно до положень статті 21 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Персональна електронна облікова картка застрахованої особи повинна містити відомості, в тому числі, щодо серії, номеру і найменування документа, що посвідчує особу; прізвище, ім`я та по батькові на момент створення електронної облікової картки; прізвище, ім`я та по батькові на поточний момент; реєстраційного номера облікової картки платника податків або серія та номера паспорта. Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 10 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1998 року №794, роботодавці зобов`язані, серед іншого, в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.

Як визначено пунктом 3 розділу IV Положення №10-1, відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У разі припинення страхувальника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих правонаступником. У разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили. Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду (пункт 4 розділу IV Положення №10-1).

Таким чином, зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду виключно у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника.

У разі ж наявності правонаступника - зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться органами Пенсійного фонду лише після надходження відповідної інформації від правонаступника роботодавця.

Суд також зазначає, що відповідно до відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Страхові внески є умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що до страхового стажу позивача не було зараховано ті періоди роботи, де дані Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять відомостей про нараховану заробітну плату та сплачені страхові внески за вказаний період, а також внаслідок того, що страхувальником в індивідуальних відомостях про позивача як застраховану особу відсутні дані.

Разом з тим, суд зазначає, що оспорювані періоди роботи позивача з 14.05.2003 по 03.07.2003, з 07.05.2002 по 25.11.2002, з 08.09.2003 по 18.10.2003 підтверджуються трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 .

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Суд погоджується із аргументами позивача про те, що внаслідок невиконання страхувальником обов`язку зі сплати внесків вона позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за періоди з 14.05.2003 по 03.07.2003, з 07.05.2002 по 25.11.2002, з 08.09.2003 по 18.10.2003 за умови підтвердження таких періодів записами в трудовій книжці, не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування вказаних періодів трудової діяльності до страхового стажу для призначення пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Цей правовий висновок підтримано у постанові Верховного Суду від 30.12.2021 у справі №348/1249/17.

Також суд зазначає, що позивач не може бути позбавлена права на пенсію у зв`язку з тим, що страхувальником не внесено дані в індивідуальних відомостях про позивача як застраховану особу.

Отже, період роботи позивача з 14.05.2003 по 03.07.2003, з 07.05.2002 по 25.11.2002, з 08.09.2003 по 18.10.2003 підлягає зарахуванню до страхового стажу в повному обсязі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №27 від 31.08.2023 щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком з цих підстав.

Що стосується періоду роботи позивача з 01.07.2015 по 30.06.2017, з 01.08.2017 по 30.06.2023 суд вказує наступне.

До 01.01.2004 право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій гарантувалося всім непрацездатним громадянам України Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII).

Статтею 56 Закону № 1788-XII визначено види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Так, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Частиною першою статті 62 Закону 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 відсутні записи про період роботи позивача з 01.07.2015 по 30.06.2017, з 01.08.2017 по 30.06.2023.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у період з 01.07.2015 по 30.06.2017 та з 01.08.2017 по 30.06.2023 відсутні дані про сплату страхових внесків за позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Згідно п.17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (п.18 Порядку №637).

Отже, з аналізу наведених положень слідує, що за відсутності записів в трудовій книжці та сплати за особу страхових внесків, підтвердити трудову діяльність можливо належними доказами, подавши виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи чи підтвердити вказане показами свідків.

Позивачем долучено до матеріалів справи наказ (розпорядження) №2 від 18.12.2014 про прийняття на роботу ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , однак, суд вказує на те, що такий наказ не містить відомостей про трудову діяльність позивача в оспорювані періоди роботи з 01.07.2015 по 30.06.2017, з 01.08.2017 по 30.06.2023, та з такого неможливо встановити чи дійсно позивач працювала у вказані періоди, отримувала заробітну плату тощо.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави для зарахування до страхового стажу для призначення пенсії періодів роботи позивача з 01.07.2015 по 30.06.2017 та з 01.08.2017 по 30.06.2023, а тому позовні вимоги щодо зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача задоволенню не підлягають.

Суд зауважує, що позивач не позбавлена можливості повторно звернутися до пенсійного органу із заявою про зарахування до страхового стажу для призначення пенсії періодів роботи з 01.07.2015 по 30.06.2017 та з 01.08.2017 по 30.06.2023, додавши до неї документи, які будуть підтверджувати трудову діяльність у вказані періоди.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Право позивача, порушене протиправним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, має бути відновлено шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії за віком, частково врахувавши спірний період роботи до страхового стажу, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.

Суд наголошує, що при повторному розгляді цього питання відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом обставинам у цій справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 429,44 грн.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 262, 263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська область, м. Суми, вул. Степана Бандери, будинок 43, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ), про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №№27 від 31.08.2023, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.08.2023 року про призначення їй пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу період роботи з 14.05.2003 по 03.07.2003, з 07.05.2002 по 25.11.2002, з 08.09.2003 по 18.10.2003 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, Сумська область, м. Суми, вул. Степана Бандери, будинок 43, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 429,44 грн. (чотириста двадцять дев`ять гривень сорок чотири копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.М. Луцович