Справа № 260/8538/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 рокуЛьвівСправа № 260/8538/23 пров. № А/857/24183/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року ухвалене суддею Дору Ю.Ю. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 260/8538/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 89 від 04.08.2023 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи: з 24.08.1982 року по 31.10.1982 року; з 12.05.1983 року по 11.08.1983 року та з 13.08.1983 року по 08.10.1983 року; з 27.06.1988 року по 01.12.1989 року; з 15.06.1990 року; з 23.03.1991 року по 27.12.1991 року; з 28.02.1992 року по 05.12.1993 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити пенсію по інвалідності з 28.07.2023 року.

14 листопада 2023 року Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким адміністративний позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 04.08.2023 року.

Зобов`язав Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.08.1982 по 31.10.1982, з 12.05.1983 по 11.08.1983. з 13.08.1983 по 08.10.1983, період з 27.06.1988 по 01.12.1989; з 15.06.1990; з 23.03.1991 по 27.12.1991, з 28.02.1992 по 05.12.1993.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 16.08.2023 року та вирішити питання з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд виходив з того, що стаж роботи позивача за спірні періоди підтверджується відомостями у трудовій книжці. При цьому, формальні помилки, у внесених до трудової книжки записах, не можуть бути підставою для позбавлення позивача пенсії.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що відмовив позивачу у зарахуванні спірних періодів його роботи до страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності, оскільки, у трудовій книжці зазначені неточні записи про його трудову діяльність за спірний період. Крім того, у трудовій книжці відсутні відомості про кількість відпрацьованих трудоднів у період роботи в колгоспі з 12.05.1983 року по 11.08.1983 року та з 13.08.1983 року по 08.10.1983 року.

Ці обставини, суд першої інстанції, на думку відповідача, неправильно встановив та застосував норми права, які не застосовуються у спірних правовідносинах.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивачу 09.03.2022 року встановлено другу групу інвалідності (загальне захворювання).

16 серпня 2023 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

04.08.2023 року за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії № 89.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовило позивачу у призначення пенсії по інвалідністю у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.

Відповідач не зарахував до страхового стажу періоди роботи позивача:

- з 24.08. по 31.08.1982 року штукатуром у «Ремонтно-будівельному управлінні хлібопродуктів», у зв`язку з тим, що у трудовій книжці відсутній рік зарахування та підстави внесення запису щодо вказаного періоду;

- з 12.05.1983 по 11.08.1983. з 13.08.1983 по 08.10.1983 штукатуром у колгоспі, оскільки, у трудовій книжці відсутня інформація про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів в період роботи в колгоспі;

- з 27.06.1988 року по 01.12.1989 року штукатуром-маляром у кооперативі «Трудові резерви», оскільки, в підставах внесення записів про прийняття та звільнення з роботи відсутні дати документів;

- з 15.06.1990 року штукатуром-маляром у кооперативі «Робочий», оскільки, відсутній запис про звільнення;

- з 23.03.1991 по 27.12.1991, з 28.02.1992 по 05.12.1993 штукатуром, оскільки, записи про звільнення з роботи не засвідчені підписами відповідальних осіб.

Вважаючи вказане рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

За правилами статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до абзацу 28 ч.1 ст. 32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Абзацом першим частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Суд першої інстанції встановив, що позивач 08.10.1959 року народження, інвалідність позивачу встановлена 09.03.2022 року, тобто після досягнення 60 років, відтак необхідний страховий стаж для призначення пенсії по інвалідності становить 15 років.

Згідно із частинами 1, 2 та 4 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Сторони не заперечують тих обставин, що у трудовій книжці позивача є ряд неточностей, зокрема:

- запис про період роботи позивача з 24.08. по 31.08.1982 року штукатуром у «Ремонтно-будівельному управлінні хлібопродуктів», не містить року зарахування та підстави внесення запису щодо вказаного періоду;

- запис про період роботи позивача з 27.06.1988 року по 01.12.1989 року штукатуром-маляром у кооперативі «Трудові резерви», не містить дат документів про прийняття та звільнення з роботи;

- запис про період роботи позивача з 15.06.1990 року штукатуром-маляром у кооперативі «Робочий», не містить запису про звільнення;

- запис про період роботи позивача з 23.03.1991 по 27.12.1991, з 28.02.1992 по 05.12.1993 штукатуром, не містить підписів відповідальних осіб про звільнення з роботи позивача.

Крім того, запис про період роботи позивача з 12.05.1983 по 11.08.1983 та з 13.08.1983 по 08.10.1983 штукатуром у колгоспі, не містить інформації про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів в період роботи в колгоспі.

Апеляційний суд, на підставі записів у трудовій книжці, встановив, що вказаний трудовий стаж позивач набув на території колишньої Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки та Російської Федерації.

Позивач зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, позивач не змозі отримати уточнюючі довідки про вказані періоди роботи.

Отже, позивач не має змоги усунути виявлені у трудовій книжці неточності

У такому випадку Порядок № 637 передбачає, що стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Водночас, позивач не зазначив, чи має він не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до пунктів 2.2.-2.4 Інструкції

про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 (далі Інструкція № 58), до трудової книжки вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження;

відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та

відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Трудова книжка позивача була розпочата 05.05.1982 року.

На той час діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85 № 252), яка містила аналогічні положення, що і вищевказані положення Інструкції № 58.

Із наведеного апеляційний суд встановив, що відповідальність за ведення записів у трудовій книжці працівника несе роботодавець.

Зважаючи на це, на думку апеляційного суду, працівник не повинен нести негативні наслідки у вигляді позбавлення права на пенсію, через дії роботодавця, при заповненні трудової книжки.

При цьому, апеляційний суд вважає, що записи у трудовій книжці про період роботи позивача з 24.08. по 31.08.1982 року штукатуром у «Ремонтно-будівельному управлінні хлібопродуктів», з 27.06.1988 року по 01.12.1989 року штукатуром-маляром у кооперативі «Трудові резерви», з 23.03.1991 по 27.12.1991 та з 28.02.1992 по 05.12.1993 штукатуром, дають можливість встановити період роботи позивача, характер роботи позивача та місце роботи позивача, що в умовах, за яких виникли спірні правовідносини, є достатнім для зарахування цих періодів роботи до страхового стажу, а тому такі необхідно зарахувати до страхового стажу позивача, окрім роботи позивача штукатуром-маляром у кооперативі «Робочий» з 15.06.1990 року, оскільки в трудовій книжці не зазначено кінець роботи позивача в цьому кооперативі, а лише початок.

Що стосується відсутності у трудовій книжці інформації про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів за період роботи позивача в колгоспі з 12.05.1983 по 11.08.1983 та з 13.08.1983 по 08.10.1983 штукатуром, то апеляційний суд зазначає, що ці відомості в умовах, за яких виникли спірні правовідносини, встановити неможливо.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що вказані відомості, мали бути зазначені у трудовій книжці, як це було передбачено порядком ведення трудових книжок колгоспників, який затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 "Про трудові книжки колгоспників" та діяв на час внесення відповідних записів про роботу позивача в колгоспі.

Пункт 13 Порядку передбачав відповідальність голови колгоспу за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок.

Отже, відсутність у трудовій книжці позивача, за період його роботи в колгоспі з 12.05.1983 по 11.08.1983 та з 13.08.1983 по 08.10.1983, інформації про встановлений мінімум та кількість відпрацьованих трудоднів, внаслідок невиконання відповідного обов`язку роботодавцем, на думку апеляційного суду, не може бути підставою для позбавлення позивача права на пенсію і зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу.

Тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.08.2023 №89 необхідно скасувати та зобов`язати повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 16.08.2023 року та зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи: з 24.08.1982 по 31.10.1982, з 12.05.1983 по 11.08.1983, з 13.08.1983 по 08.10.1983, з 27.06.1988 по 01.12.1989; з 23.03.1991 по 27.12.1991, з 28.02.1992 по 05.12.1993.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права у вказаній частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги в цій частині безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін в частині задоволення позову про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 № НОМЕР_1 від 04.08.2023 року.

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.08.1982 по 31.10.1982, з 12.05.1983 по 11.08.1983. з 13.08.1983 по 08.10.1983, період з 27.06.1988 по 01.12.1989; з 23.03.1991 по 27.12.1991, з 28.02.1992 по 05.12.1993.

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 16.08.2023 року та вирішити питання з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

При цьому, суд першої правильно вийшов за межі позовних вимог та застосував ефективній спосіб захисту порушеного права, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії по інвалідності від 16.08.2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Водночас, апеляційний суд не погоджується із судом першої інстанції щодо необхідності зарахування до страхового стажу позивача роботи позивача штукатуром-маляром у кооперативі «Робочий» з 15.06.1990 року, і вважає, що у цій частині суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, а отже зробив помилковий висновок про необхідність зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи позивача штукатуром-маляром у кооперативі «Робочий» з 15.06.1990 року.

Апеляційну скаргу в цій частині необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача роботу позивача штукатуром-маляром у кооперативі «Робочий» з 15.06.1990 року.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року в справі № 260/8538/23, в частині задоволення позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 роботу штукатуром-маляром у кооперативі «Робочий» з 15.06.1990 року, скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

У іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року в справі № 260/8538/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом статтею 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 26.01.2024 року