Справа № 480/8270/23
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2024 року Справа № 480/8270/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Воловика С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9183/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання рішення протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в м. Києві), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач-2, ГУ ПФУ в Вінницькій обл.), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-3, ГУ ПФУ в Сумській обл.), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не включення до страхового стажу Позивача наступних періодів: з 15.08.1985 року по 06.12.1987 року (2 роки 3 місяці 21 день); з 22.08.1989 року по 29.11.1989 року (3 місяці 7 днів); з 09.07.1999 року по 31.08.1999 року (1 місяць 22 дні); період догляду за дитиною до трьохрічного віку згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 ;
- зобов`язати відповідачів врахувати до страхового стажу позивача період з 15.08.1985 року по 06.12.1987 року;
- зобов`язати відповідачів врахувати до страхового стажу позивача період з 22.08.1989 року по 29.11.1989 року;
- зобов`язати відповідачів врахувати до страхового стажу позивача період з 09.07.1999 року по 31.08.1999 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.12.2022 року.
Позивач вважає такі відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у призначенні пенсії за віком протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Ухвалою суду від 07.08.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі №480/8270/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві з позовними вимогами не погодилось, у відзиві на позовну заяву зазначило, що при винесені оскаржуваного рішення діяло у межах та у спосіб, визначений нормами чинного законодавства, так як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком у останнього відсутній необхідний страховий стаж.
Враховуючи наведені обставини, ГУ Пенсійного фонду України в м. Києві вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , 13.12.2022 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням від 19.12.2022 року №10 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.08.1985 по 06.12.1987, оскільки запис №7 про звільнення з роботи, номер наказу і дата наказу дописана іншими чорнилами; з 22.08.1989 по 29.11.1989, оскільки в записі №19 дата звільнення дописана іншими чорнилами; з 09.07.1999 по 31.08.1999, оскільки в записі №38 про припинення виплатної допомоги в наказі наявне виправлення.

26.01.2023 позивач повторно звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням від 01.02.2023 року №10 Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 15.08.1985 по 06.12.1987, оскільки запис №7 про звільнення з роботи, номер наказу і дата наказу дописана іншими чорнилами; з 22.08.1989 по 29.11.1989, оскільки в записі №19 дата звільнення дописана іншими чорнилами; з 09.07.1999 по 31.08.1999, оскільки в записі №38 про припинення виплатної допомоги в наказі наявне виправлення. Також, не було враховано період догляду за дитиною до трьохрічного віку згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , оскільки з 23.12.2022 набрав чинності Закону України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом.

Відповідно до п.6 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Так, статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Аналіз вищевикладеного дає підстави вважати, що за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку та 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.

Відтак, для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 29 років.

Як встановлено судом вище, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком досягла 60 річного віку, що не заперечується сторонами за змістом пояснень по суті спору.

Зі змісту рішення №10 від 19.12.2023 слідує, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком є те, що згідно з наданими до документами, страховий стаж позивача становить 26 років 10 місяців 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Відтак, позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність 29 років мінімально необхідного страхового стажу. Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 01.02.2023 №10 встановлено, що страховий стаж позивача становить 27 років 00 місяців 22 дні, що також є недостатнім для призначення пенсії.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказане положення кореспондується із ст.48 Кодексу законів про працю України, відповідно до ч.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з аналізу вказаних вище приписів чинного законодавства, суд дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.

З трудової книжки ОСОБА_1 , суд встановив, що у період, не зарахований відповідачем, позивач:

15.08.1985 - "принята на должность художественного руководителя (протокол №18 от 22.08.1985)";

06.12.1987 - "уволена по ст. 31 КЗОТ РСФСР (в связи с перездом по месту службы мужа) (протокол №23 от 12.12.1987)";

14.03.1989 - "принята переводом на должность директора подросткового клуба в профком завода "Электромашина" (приказ №6 от 13.03.1989)";

22.08.1989 - "уволена по собственному желанию, ст. 31 КЗОТ РСФСР (приказ №16 от 21.08.1989";

22.08.1989 - "принята на должность воспитатетя ясли-сад №71 (приказ от 22.08.1989)";

09.07.1999 - "назначена выплата пособия по безработице согласно п.1-а ст.29 Закона Украины "О занятости населения" (приказ №250 от 09.07.1999)";

31.08.1999 - "прекращена выплата пособия по безработице согласно ст. 30 п. 1-а Закона Украины "О занятости населения" (приказ от 02.09.1999)".

На момент вчинення першого спірного запису у трудову книжку діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції №162 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню). Записи проводяться арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

Зазначена Інструкція в Україні не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.6 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Пунктом 4.1 Інструкції визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на адміністрацію підприємств, а тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії.

Періоди роботи позивача не враховані відповідачем до загального страхового стажу. а саме з 15.08.1985 по 06.12.1987, оскільки запис №7 про звільнення з роботи, номер наказу і дата наказу дописана іншими чорнилами; з 22.08.1989 по 29.11.1989, оскільки в записі №19 дата звільнення дописана іншими чорнилами; з 09.07.1999 по 31.08.1999, оскільки в записі №38 про припинення виплатної допомоги в наказі наявне виправлення.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17, у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Ці записи у трудовій книжці між собою пов`язані хронологічно.

Відтак, такі записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Доказів визнання неправдивими або недостовірними записів у трудовій книжці позивача щодо вказаних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком.

Суд зауважує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Таким чином, окремі недоліки в записах у трудовій книжці, про які вказано у спірних рішеннях, не можуть бути підставою для їх виключення з трудового стажу позивача, оскільки вона не може відповідати за грамотність та чіткість при внесенні адміністрацією підприємства записів до трудової книжки.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві протиправно не зарахували у повному обсязі до страхового стажу позивача період з 15.08.1985 року по 06.12.1987 року; з 22.08.1989 року по 29.11.1989 року та з 09.07.1999 року по 31.08.1999 року.

Також в ході судового розгляду встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 10 від 01 лютого 2023 року до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у зв`язку з тим документи, що підтверджують народження, не засвідчені апостилем.

Зокрема відповідач посилається на те, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", а це вказує на те, що тепер на всіх офіційних документах (в тому числі свідоцтвах про народження), виданих, в тому числі, російською федерацією, має бути апостиль та нотаріально посвідчений переклад на українську мову.

Надаючи оцінку даним твердженням відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закону України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" від 01 грудня 2022 року № 2783-ІХ.

Після зупинення дії Конвенція від 22 січня 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією, а документи, видані компетентними органами російської федерації, приймаються на території України виключно за умови легалізації, в даному випадку, проставлення апостилю.

Разом із тим відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Враховуючи те, що свідоцтва про народження ОСОБА_2 , яке видане уповноваженим республіканським органом СРСР (БУР АССР), станом на 24 лютого 2022 року приймалися на території України без спеціального посвідчення, тому твердження пенсійного органу про необхідність проставлення на таких свідоцтвах апостилю, на переконання суду, є необґрунтованою.

При цьому слід врахувати й те, що відповідно до пункту "ж" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

А тому до страхового стажу зараховуються періоди здійснення догляду непрацюючою матір`ю за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

За таких обставин незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивачки періоду догляду за дитиною до досягнення нею трьох років є безпідставним.

Такі періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, з урахуванням періодів, що вже зараховані до її стажу органами пенсійного фонду та накладаються на ці періоди.

Як наслідок, рішення про відмову у призначенні пенсії від 19.12.2022 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області та від 01.02.2023 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві є протиправними та підлягають до скасування.

При цьому, суд не обраховує дійсний страховий та пільговий стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивача за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та, зважаючи на положення ч.2 ст.9 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.12.2022 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням зарахованого стажу.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів суму судового збору в розмірі 1073,60 грн., який був сплачений позивачем при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання рішення протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 19.12.2022 року №10 про відмову у призначенні пенсії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.02.2023 року за № 10 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) періоди з 15.08.1985 року по 06.12.1987 року; з 22.08.1989 року по 29.11.1989 року та з 09.07.1999 року по 31.08.1999 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) від 13.12.2022 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення з урахуванням зарахованого стажу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) витрати на оплату судового збору в сумі 536 грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) витрати на оплату судового збору в сумі 536 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик