Справа № 380/22238/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року м. Львівсправа № 380/22238/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (Відповідач-2), в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення № 73 від 04 квітня 2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 березня 2023 року за призначенням пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 20 вересня 1984 року по 15 лютого 1985 року та періоди роботи з 29 травня 1995 року по 09 жовтня 1995 року та з 01 травня 1996 року по 25 червня 1996 року;

- стягнути з відповідача-2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 березня 2023 року звернувся до відповідача-1 із заявою та необхідним пакетом документів про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Рішенням відповідача-2 від 04 квітня 2023 року № 73, прийнятим за принципом екстериторіальності (далі також оскаржуване рішення), позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідно до оскаржуваного рішення позивачу до страхового стажу не зараховано такі періоди: період навчання з 20 вересня 1984 року по 15 лютого 1985 року, оскільки відсутній документ про навчання; періоди роботи з 29 травня 1995 року по 09 жовтня 1995 року та з 01 травня 1996 року по 25 червня 1996 року, оскільки відсутні назви підприємств, які вносили цей запис; період роботи з 26 червня 1996 року по 31 грудня 2003 року, оскільки відсутня назва підприємства, яке вносило запис про роботу, та відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Зазначене рішення відповідача-2 позивач уважає протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки спірні періоди підтверджені записами у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи та була надана пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії. Записи у трудовій книжці позивача відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58). Жодних обґрунтованих заперечень щодо зазначених у трудовій книжці записів стосовно спірних періодів відповідач-2 в оскаржуваному рішенні не навів. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Відповідно зазначена обставина не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про призначення пенсії за віком. Крім цього, на записах про звільнення за спірні періоди роботи містяться печатки підприємств і їх найменування. Підставою ж для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Позивач уважає, що належним способом захисту його порушеного права є зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву від 28 березня 2023 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши спірні періоди до страхового стажу.

З огляду на наведене адміністративний позов просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 проти позову заперечує з огляду на таке.

Щодо неврахування спірних періодів роботи відповідач-1 вказує, що за період роботи до 01 січня 2004 року стаж підтверджується згідно із Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637). Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Порядок ведення трудових книжок працівників визначає Інструкція № 58, за змістом абзацу першого пункту 2.14 глави 2 якої у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій». А згідно з пунктом 2.6 глави 2 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Щодо неврахування періоду навчання на курсах водіїв з 20 вересня 1984 року по 15 лютого 1985 року відповідач-1 зазначає, що до заяви про призначення пенсії за віком позивач не надав жодного документа про навчання. Наявне ж у матеріалах цієї справи Свідоцтво від 19 лютого 1985 року № 433676, видане Львівським автоучбовим комбінатом автомобільна школа, не містить інформації про присвоєння позивачу відповідної кваліфікації чи про здобуту спеціальність, що не узгоджується із нормами Закону УРСР від 28 червня 1974 року № 2778-VIII «Про народну освіту».

Відповідач-1 підсумовує, що згідно з оскаржуваним рішенням та доданими до заяви про призначення пенсії документами, страховий стаж позивача становив 25 років 09 місяців 12 днів. Тому позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

З огляду на викладене просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 проти позову заперечує з огляду на таке.

Щодо неврахування спірних періодів роботи відповідач-2 зазначає, що у трудовій книжці позивача у записах №№ 8, 9, 12, 13 відсутні назви підприємств, які вносили ці записи, а отже такі зроблені з порушенням вимог Інструкції № 58. Водночас чинним законодавством передбачено можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці (Порядок № 637). Проте жодних допустимих доказів, передбачених пунктом 3 Порядку № 637, позивач при зверненні за призначенням пенсії не надав, як наслідок у відповідача-2 були відсутні законні підстави для зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу.

Щодо неврахування спірного періоду навчання відповідач-2 вказує, що відповідно до пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів. При зверненні за призначенням пенсії позивач не надав до пенсійного органу відповідного документа про навчання, у зв`язку з чим у відповдача-2 були відсутні законні підстави для зарахування спірного періоду навчання до страхового стажу.

Щодо позовної вимоги в частині повторного розгляду заяви позивача від 28 березня 2023 року про призначення пенсії за віком відповідач-2 зазначає, що оскаржуване рішення прийнято ним з дотриманням вимог чинного законодавства та на підставі наданих документів, а отже підстав для повторного розгляду згаданої заяви немає, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж, що дає право на призначення пенсії за віком.

З огляду на викладене просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 26 вересня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано в Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області всі докази, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу.

Вимоги ухвали судді від 26 вересня 2023 року про витребування доказів відповідач-2 виконав 02 жовтня 2023 року.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

28 березня 2023 року ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

До заяви про призначення пенсії за віком позивач долучив пакет документів, перелік яких наведений у Розписці-повідомленні від 28 березня 2023 року (зареєстровано за № 2528), а саме: військовий квиток серії НОМЕР_1 від 30 квітня 1981 року; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера; паспорт громадянина України; трудову книжку серії НОМЕР_2 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04 квітня 2023 року № 73, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком з таких підстав:

«[…] Страховий стаж особи становить 25 років 09 місяців 12 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

до страхового стажу не враховано:

- період навчання з 20.09.1984 по 15.02.1985, оскільки відсутній документ про навчання;

- періоди роботи з 29.05.1995 по 09.10.1995, з 01.05.1996 по 25.06.1996, оскільки відсутні назви підприємств, які вносили цей запис;

- період роботи з 26.06.1996 по 31.12.2003, оскільки відсутня назва підприємства, яке вносило запис про роботу, та відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу […]».

Позивач, уважаючи зазначене рішення відповідача-2 протиправним, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04 квітня 2023 року № 73 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років

Отже, необхідними умовами для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058 є досягнення особою визначеного законодавством пенсійного віку (60 років) та наявність у такої особи необхідного страхового стажу (не менше 30 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року).

Визначення поняття страхового стажу та періоди, з яких складається страховий стаж, наводить стаття 24 Закону № 1058.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини другої цієї ж статті визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788.

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (пункт «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788).

Статтею 62 Закону № 1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми закону постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (тут в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з абзацами першим, другим пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом першим пункту 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Суд встановив, що оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 з підстав відсутності у нього необхідного страхового стажу, а саме не менше 30 років.

Як слідує зі змісту зазначеного рішення відповідач-2 не зарахував позивачу до страхового стажу наступні періоди: період навчання з 20 вересня 1984 року по 15 лютого 1985 року, оскільки відсутній документ про навчання; періоди роботи з 29 травня 1995 року по 09 жовтня 1995 року та з 01 травня 1996 року по 25 червня 1996 року, оскільки відсутні назви підприємств, які вносили цей запис; період роботи з 26 червня 1996 року по 31 грудня 2003 року, оскільки відсутня назва підприємства, яке вносило запис про роботу, та відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Оцінюючи правомірність незарахування відповідачем-2 до страхового стажу позивача періоду навчання з 20 вересня 1984 року по 15 лютого 1985 року, суд зазначає таке.

З урахуванням вимог пункту 8 Порядку № 637 період навчання особи, яка звертається за призначенням пенсії, підтверджується дипломом, посвідченням, свідоцтвом, а також довідкою та іншим документом, що виданий на підставі архівних даних і містить відомості про періоди навчання.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 за спірний період навчання міститься наступний запис № 2: « 20.09.1984 15.02.1985 «Навчання на курсах водіїв у Львівському облучкомбінаті Св-во 433676 від 19.02.1985р.».

Отже, трудова книжка позивача містить відомості про період його навчання, а також посилання на документ, на підставі якого внесений відповідний запис (Свідоцтво від 19 лютого 1985 року № 433676), а тому, на переконання суду, є тим іншим документом у розумінні вимог пункту 8 Порядку № 637, яким підтверджується період навчання.

З огляду на викладене, на переконання суду, відсутні підстави для відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду навчання позивача, оскільки він підтверджений належними та допустимими доказами у своїй сукупності, які були надані пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії за віком.

Оцінюючи правомірність незарахування відповідачем-2 до страхового стажу позивача періодів роботи з 29 травня 1995 року по 09 жовтня 1995 року, з 01 травня 1996 року по 25 червня 1996 року, з 26 червня 1996 року по 31 грудня 2003 року суд зазначає таке.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 за спірні періоди містяться наступні записи:

- запис № 8: « 29.05.1995 Принят на работу на посаду нач. постачання Наказ № 2 від 24.05.95р.»;

- запис № 9: « 9.10.1995р. Звільнений за власним бажанням переводом в КП «Рампа» Директор /підпис/ (В. Колосов) Наказ № від 9.10.95р.»;

- запис № 12: « 1.05.1996 Прийнятий водієм 1-го классу Нак № 4 від 29.04.96»;

- запис № 13: « 25.06.1996 Звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України Директор /підпис/ (О.М. Галкін) Нак № 5 від 25.06.96»;

- запис № 14: « 26.06.1996 Прийнятий водієм 1-го классу Нак № 39 від 26.06.1996»;

- запис № 15: 03.01.2005 Звільнений за власним бажанням згідно ст 38 КЗпП України Директор ТзОВ «Жайвір» Н.П. Климкович /підпис/ Нак № 2 від 03.01.2005».

Суд відзначає, що порядок ведення трудових книжок працівників визначений Інструкцією № 58.

За змістом пункту 1.1 глави 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами (пункт 2.1 глави 2 Інструкції № 58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 глави 2 Інструкції № 58)

Згідно з пунктом 2.4 глави 2 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За змістом абзацу першого пункту 2.14 глави 2 якої у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: «Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво» із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Згідно з пунктом 2.6 глави 2 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідач-2 вказує, що у трудовій книжці позивача відсутні назви підприємств, які вносили вищевказані записи, а тому спірні періоди роботи не можуть зараховані до страхового стажу позивача.

З цього приводу суд відзначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи.

Так, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, згідно із якою на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд встановив, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів №№ 8, 9, 12, 13, 14, 15, ці записи завірені підписами повноважних осіб та не містять виправлень. Записи №№ 8, 9 (період роботи з 29 травня 1995 року по 09 жовтня 1995 року, №№ 12, 13 (період роботи з 01 травня 1996 року по 25 червня 1996 року) та №№ 14, 15 (період роботи з 26 червня 1996 року по 03 січня 2005 року) засвідчені печатками Колективного підприємства «МИСТЕЦТВО», Приватного підприємства «МІГОМ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖАЙВІР» відповідно, що спростовує доводи пенсійного органу про те, що відсутні назви підприємств, які вносили вищевказані записи.

Щодо відсутності у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 перед записами №№ 8, 9, 12, 13, 14, 15 повних найменувань підприємств (як заголовків), які вносили ці записи (пункт 2.14 глави 2 Інструкції № 58), то суд зазначає, що такий її недолік не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, а підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав певних недоліків трудової книжки.

З огляду на викладене, на переконання суду, відсутні підстави для відмови в зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи позивача, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами у своїй сукупності, які були надані пенсійному органу разом із заявою про призначення пенсії за віком.

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд доходить висновку про те, що підстави для відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду його навчання на курсах водіїв у Львівському автоучбовому комбінаті автомобільній школі з 20 вересня 1984 року по 15 лютого 1985 року та періодів його роботи з 29 травня 1995 року по 09 жовтня 1995 року у Колективному підприємстві «МИСТЕЦТВО», з 01 травня 1996 року по 25 червня 1996 року у Приватному підприємстві «МІГОМ» та з 26 червня 1996 року по 31 грудня 2003 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЖАЙВІР», зазначені в оскаржуваному рішенні, є надуманими, не відповідають фактичним обставинам цієї справи, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу у цій частині задовольнити.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 20 вересня 1984 року по 15 лютого 1985 року та періоди роботи з 29 травня 1995 року по 09 жовтня 1995 року та з 01 травня 1996 року по 25 червня 1996 року суд зазначає таке.

У процесі розгляду справи суд встановив, що відповідач безпідставно не зарахував позивачу до страхового стажу період його навчання на курсах водіїв у Львівському автоучбовому комбінаті автомобільній школі з 20 вересня 1984 року по 15 лютого 1985 року та періоди його роботи з 29 травня 1995 року по 09 жовтня 1995 року у Колективному підприємстві «МИСТЕЦТВО», з 01 травня 1996 року по 25 червня 1996 року у Приватному підприємстві «МІГОМ» та з 26 червня 1996 року по 31 грудня 2003 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЖАЙВІР».

Саме з цих підстав суд визнав протиправним та скасував оскаржуване рішення відповідача-2.

За таких обставин суд доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача-1 зарахувати позивачу період його навчання на курсах водіїв у Львівському автоучбовому комбінаті автомобільній школі з 20 вересня 1984 року по 15 лютого 1985 року та періоди його роботи з 29 травня 1995 року по 09 жовтня 1995 року у Колективному підприємстві «МИСТЕЦТВО», з 01 травня 1996 року по 25 червня 1996 року у Приватному підприємстві «МІГОМ» до страхового стажу.

Водночас суд відзначає, що у позовній заяві позивач стверджує про протиправність незарахування пенсійним органом до його страхового стажу періоду роботи з 26 червня 1996 року по 31 грудня 2003 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЖАЙВІР», наводячи відповідні аргументи та докази, однак у змісті позовних вимог зазначений період роботи позивач фактично оминає (не просить суд зобов`язати відповідача-1 зарахувати такий до страхового стажу).

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача суд на підставі положень частини другої статті 9 КАС України уважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-1 зарахувати позивачу до страхового стажу також і період його роботи з 26 червня 1996 року по 31 грудня 2003 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЖАЙВІР».

З огляду на наведене позовну вимогу в цій частині належить задовольнити повністю.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача від 28 березня 2023 року про призначення пенсії за віком суд зазначає таке.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі № 810/637/18.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі й поданих вперше.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

З огляду на наведене позовну вимогу позивача у цій частині також належить задовольнити.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Отже, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів підлягає сума у розмірі 1073,60 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 04 квітня 2023 року № 73 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання на курсах водіїв у Львівському автоучбовому комбінаті автомобільній школі з 20 вересня 1984 року по 15 лютого 1985 року та періоди роботи з 29 травня 1995 року по 09 жовтня 1995 року у Колективному підприємстві «МИСТЕЦТВО», з 01 травня 1996 року по 25 червня 1996 року у Приватному підприємстві «МІГОМ» та з 26 червня 1996 року по 31 грудня 2003 року у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ЖАЙВІР» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 березня 2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 536,80 грн сплаченого судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 536,80 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 24 січня 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна