Справа № 380/25090/23
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Шийовича Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області , місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, Майдан Волі , буд. 3 (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якій позивач, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви від 06.11.2023 вх.№84672, просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови здійснити перерахунок підвищення та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до пункту Г ст. 58 Закону України Про пенсійне забезпечення,та зарахувати час перебування на засланні у потрійному розмірі з 6 вересня 1949p. по 22 червня 1958р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести підвищення та виплату пенсії ОСОБА_1 , відповідно до пункту Г Закону України Про пенсійне забезпечення,та зарахувати час перебування на засланні у потрійному розмірі з 6 вересня 1949p. по 22 червня 1958р.

Ухвалою від 30.10.2023 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 13.11.2023 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Ухвалою від 18.12.2023 суд залучив до участі у справі співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10 (далі ГУ ПФУ у Львівській області).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є реабілітованою особою, а тому відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення має право на підвищення пенсії із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком. Відтак дії відповідача щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії є протиправними. Позивач також вважає, що відповідач протиправно відмовив та у проведенні перерахунку стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Представник ГУ ПФУ в Тернопільській області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що до заяви для проведення перерахунку пенсії позивачем додано посвідчення серії НОМЕР_2 Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років видане 26.09.2023 управлінням соціального захисту ДГП ЛМР та довідку №4 від 22.09.1998, видану управлінням оперативної інформації, із зазначенням інформації про реабілітацію заявника та членів його сім`ї. Проте була відсутня довідка, що підтверджує статус особи, видана вищезазначеними установами. Представник ГУ ПФУ в Тернопільській області також зазначила, що законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована, в потрійному розмірі. Разом з тим, системний аналіз положень Закону України №1788-XII та Закону України №1058-IV дозволяє дійти висновку, що такими закріплено саме порядок обчислення стажу роботи (трудового стажу) для призначення пенсій, а оскільки позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та у період спецпоселення (06.09.1949 - 22.06.1958) був малолітньою особою, то відповідно у цей період трудового стажу не набував, а тому правові підстави для пільгового обчислення (у потрійному розмірі) періоду знаходження позивача на спецпоселенні відсутні.

Представник ГУ ПФУ у Львівській області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що за умови представлення висновку про визнання позивача реабілітованим за ознакою здійснення репресій, період з 06.09.1949 по 22.06.1958 може бути зарахований до страхового стажу у потрійному розмірі. Відтак для зарахування до страхового стажу періоду перебування на спецпоселенні як члена сім`ї пособника ОУН в Якутській АРСР та згодом реабілітованого в потрійному розмірі підстав немає.

У судове засідання сторони у справі не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач перебуває на пенсійному обліку у ГУ ПФУ у Львівській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з довідкою Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 22.09.1998 №4/5-5950-Л позивач з членами сім`ї 06.09.1949 виселені із хутора Гутка села Нова-Скварява Жовківського району Львівської області за рішенням особливої наради при МДБ СРСР, як члени сім`ї пособника ОУН, виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Якутську АРСР, з якого звільнені 22.06.1958. У цій довідці також зазначено, що позивач є реабілітованою особою на підставі статті 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні.

22.09.2023 Управління соціального захисту ДГП ЛМР видало позивачу посвідчення серії НОМЕР_3 , згідно з яким позивач має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою від 28.09.2023, в якій просив здійснити перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення та здійснити перерахунок стажу роботи згідно з вимогами статті 58 Закону України Про пенсійне забезпечення як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні (06.09.1949 - 22.06.1958).

За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду до ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке прийняло рішення про відмову в перерахунку пенсії від 05.10.2023 №46. У цьому рішенні зазначено, що до заяви для проведення перерахунку пенсії позивачем додано посвідчення серії НОМЕР_2 Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років .видане 26.09.2023 управлінням соціального захисту ДГП ЛМР та довідку №4 від 22.09.1998, видану управлінням оперативної інформації, із зазначенням інформації про реабілітацію заявника та членів його сім`ї. Проте відсутня довідка, що підтверджує статус особи, видана вищезазначеними установами.

Вважаючи дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови здійснити перерахунок підвищення та виплату пенсії та зарахувати час перебування на засланні у потрійному розмірі протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Стаття 46 Конституції України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні від 17.04.1991 №962-XII, в редакції до внесення змін Законом України від 13.03.2018 № 2325-VIII (далі Закон України № 962-XII) реабілітація жертв політичних репресій повинна охоплювати увесь період після 1917 року до моменту набрання чинності вказаним Законом і поширюватись на осіб, необґрунтовано засуджених за цей час судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Згідно зі статтею 3 Закону України №962-XII реабілітовано всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Статтею 9 вказаного Закону встановлено, що вирішення питань, пов`язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, з відшкодуванням матеріальних збитків, поновленням трудових, житлових, пенсійних та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до вказаного Закону, покладено на обласні, міські і районні Ради народних депутатів. З цією метою Радам народних депутатів доручено утворити штатні комісії, положення про які затверджується Кабінетом Міністрів України.

За дорученням таких комісій органи внутрішніх справ встановлюють факти безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації і вилучення майна у зв`язку з необґрунтованими репресіями і матеріали перевірки надсилають комісіям.

Як видно з матеріалів справи, згідно з довідкою Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 22.09.1998 №4/5-5950-Л позивач є реабілітованою особою на підставі статті 3 Закону України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні.

Відповідно до пункту г частини першої статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 01.11.1991 №1788-XII (у редакції до внесення змін Законом України від 13.03.2018 № 2325-VIII), призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту г частини першої статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 01.11.1991 №1788-XII (у редакції Закону України від 13.03.2018 № 2325-VIII, який набрав чинності 05.05.2018) призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, позивач як реабілітована особа має право на підвищення пенсії на 50 процентів.

У статті 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, на переконання суду, при визначенні розміру підвищення до пенсії позивачу необхідно застосовувати пункт г частини першої статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення, а не постанову Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян від 16.07.2008 №654, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав відповідних осіб.

Відтак суд зазначає, що посилання представника ГУ ПФУ у Львівській області на постанову Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян від 16.07.2008 №654 як на нормативний акт, що поширюється на спірні правовідносини є помилковим, оскільки положення Закону України Про пенсійне забезпечення мають вищу юридичну силу, та відповідно до принципу подолання ієрархічної колізії підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому пунктом г частини першої статтею 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII, а тому доводи відповідачів в цій частині є необґрунтованими.

Надаючи оцінку аргументам позивача щодо наявності підстав для здійснення перерахунку його стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України Про пенсійне забезпечення, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом реабілітованій, суд зазначає таке.

В абзаці першому статті 1 Закону України №962-XII (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) зазначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі двійками, трійками, особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР Про кримінальну відповідальність за державні злочини від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Статтею 3 Закону України №962-XII, у вищевказаній редакції, постановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Згідно із частиною першою статті 6 Закону України №962-XII, у вищевказаній редакції, реабілітованим громадянам відповідно до статті 1 вказаного Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Разом з цим, 05.05.2018 набув чинності Закон України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років, яким внесено зміни, зокрема, у Закон України Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України №962-XII, у редакції, чинній від 05.05.2018, реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Із порівняльного аналізу редакцій статті 6 вищевказаного Закону слідує, що частина перша статті 6 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років із змінами внесеними Законом України №2325-VIII передбачає надання пільг всім реабілітованим відповідно до цього Закону громадянам, без диференціації залежно від підстави, за якою особу було реабілітовано, як це було передбачено в редакції Закону, яка діяла до 05.05.2018.

Відповідно до статті 58 Закону України №1788-XII громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону України №962-XII заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Отже, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована в потрійному розмірі.

При цьому норми Закону України Про пенсійне забезпечення та Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років не пов`язують зарахування часу перебування особи у засланні до страхового стажу у потрійному розмірі із фактом досягнення особою працездатного віку та факту перебування такої особи у трудових відносинах.

З матеріалів справи слідує, що позивач був примусово виселений на спецпоселення з конфіскацією майна в Якутську АРСР, тобто відповідно до статті 1 Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років перебував у засланні, а відтак має право на зарахування часу його заслання у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Водночас суд зауважує, що за результатами розгляду заяви позивача пенсійний орган прийняв рішення про відмову в перерахунку пенсії від 05.10.2023 №46, яке і порушує права позивача. Відтак позовна вимога щодо визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови у перерахунку та виплаті підвищення до пенсії та щодо відмови у проведенні перерахунку стажу у потрійному розмірі не підлягає до задоволення.

У зв`язку цим, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області про відмову в перерахунку пенсії від 05.10.2023 №46.

Окрім цього, враховуючи те, що позивач перебуває на пенсійному обліку у ГУ ПФУ у Львівській області, то саме цей відповідач повинен провести перерахунок пенсії, а не ГУ ПФУ в Тернопільській області. Тому позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Таким чином, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, суд з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області здійснити з 05.05.2018 перерахунок та виплату позивачу підвищення пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом г частини першої статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII, як репресованій особі, яку в подальшому реабілітовано та провести перерахунок стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII, зарахувавши час його заслання у потрійному розмірі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України з ГУ ПФУ в Тернопільській області за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову в перерахунку пенсії від 05.10.2023 №46.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 05.05.2018 перерахунок та виплату підвищення пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом г частини першої статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII, як репресованій особі, яку в подальшому реабілітовано та провести перерахунок стажу роботи згідно зі статтею 58 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII, зарахувавши час його заслання у потрійному розмірі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, м. Тернопіль, Майдан Волі, буд. 3) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімсот сімнадцять) грн 60 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 26 січня 2024 року.

Суддя Мричко Н.І.