Справа № 440/18440/23
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/18440/23
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі по тексту - відповідач1), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також - відповідач2), відповідно до якої просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення начальника відділу перерахунків пенсій № 4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 75 від 04.12.2023 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058 на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року №889-VІІІ та ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати стаж роботи позивача ОСОБА_1 за період:

- з 28 грудня 1993 року по 02 січня 1994 року на посаді заступника начальника - начальника відділу податкових розслідувань Державної податкової інспекції по м. Лубни;

- з 03 січня 1994 року по 25 листопада 1996 року на посаді начальника управління аудиту - заступника начальника Державної податкової інспекції по м. Лубни;

- з 26 листопада 1996 року по 07 червня 1998 року на посаді начальника відділу документальних перевірок юридичних осіб управління документальних перевірок юридичних осіб Лубенської державної податкової адміністрації (з 14 лютого 1998 року - Лубенської державної податкової інспекції);

- з 08 червня 1998 року по 31 травня 2000 року на посаді начальника відділу документальних перевірок юридичних осіб управління документальних перевірок юридичних осіб Лубенської міжрайонної ДПІ (з 16 квітня 1999 року - Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції);

- з 01 червня 2000 року по 02 грудня 2001 року на посаді начальника відділу документальних перевірок управління документальних перевірок юридичних осіб (з 15 лютого 2001 року управління податкового аудиту) Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції;

- з 03 грудня 2001 року по 20 лютого 2002 року на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок управління податкового аудиту Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції;

- до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723 XII та Закону України від 10.12.2015 №889- VIII Про державну службу.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести позивачу ОСОБА_1 перерахунок пенсії як державному службовцю за віком відповідно до п.10 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року №889-VІІІ та ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723 з 29 листопада 2023 року (дати подачі заяви на перерахунок пенсії) і здійснити перерахунок і виплату пенсії державного службовця за період починаючи з часу звернення (29.11.2023) та з урахуванням Довідок:

- про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 09.11.2023 № 1600-0503-8/81784;

- про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09.11.2023 № 1600-0503-8/81772;

- про стаж державної служби від 09.11.2023 № 1600-0701-8/81689.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є пенсіонером відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09 липня 2003 року, на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу та за результатами розгляду такої заяви рішенням начальника відділу перерахунків пенсій № 4 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 75 від 04.12.2023 відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу №889-VIII від 10 грудня 2015 року. Таке рішення, на переконання позивача, порушує його право на належне соціальне забезпечення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач2 позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача2 просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на обґрунтованість оскаржуваного рішення /а.с. 45-46/. Свою позицію мотивував посиланням на відсутність необхідного стажу роботи на посадах віднесених до категорії посад державних службовців.

Відповідач1 позов не визнав. У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача1 просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на обґрунтованість оскаржуваного рішення /а.с. 71-72/. Свою позицію мотивував посиланням на відсутність необхідного стажу роботи на посадах віднесених до категорії посад державних службовців.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (надалі також КАС України) у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Відповідно до частини другої статті 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При цьому, як визначено частиною другою статті 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області /зв.а.с.82/.

29 листопада 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 22 червня 2022 року /а.с. 50-51/, в якій просив здійснити вид перерахунку: перехід на інший вид пенсії - за віком згідно ЗУ "Про державну службу" /а.с. 47-49/.

Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 75 від 04.12.2023 відмовлено ОСОБА_1 у переході на пенсію згідно до статті 25 Закону України Про державну службу /а.с. 50/.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року /надалі - Закон №1058-IV/.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року /надалі Закон № 889-VIII/, статтею 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас Закон №889-VIII у пункті 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" містить норму, якою встановлено, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 вказаного розділу встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ /надалі Закон № 3723-ХІІ/ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, за наявності у особи певного стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року (10 років для осіб, які на зазначену дату займають посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працює особа на державній службі станом на 01 травня 2016 року), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ, але якщо такі посади віднесені до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України.

Статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ визначено, що установлюються такі категорії посад державних службовців:

перша категорія - посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, інші прирівняні до них посади;

друга категорія - посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади;

третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади;

четверта категорія - посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

п`ята категорія - посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.

Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України 703-2013-п за погодженням з відповідним державним органом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців» від 12 вересня 1997 року N 503-р , чинним до 06 серпня 2016 року, встановлено, що відповідно до статті 25 Закону України "Про державну службу" 3723-12 віднести посади працівників державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і державних податкових інспекцій у районах, містах, районах у містах, які не мають спеціальних звань, до таких категорій посад державних службовців:

четверта категорія - посади начальників управлінь, самостійних відділів Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим;

п`ята категорія - посади начальників управлінь, самостійних відділів, їх заступників, начальників відділів (підвідділів) та їх заступників у складі управлінь, самостійних відділів державних податкових адміністрацій в областях, містах Києві та Севастополі; заступників начальників управлінь, самостійних відділів Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим, начальників управлінь, їх заступників, начальників відділів та їх заступників у складі управлінь державних податкових інспекцій у містах (крім міст Києва та Севастополя) з чисельністю населення понад 1 млн. чоловік та у містах поза групою за оплатою праці працівників;

шоста категорія - посади начальників управлінь, їх заступників, начальників відділів, їх заступників у складі управлінь державних податкових інспекцій у районах, районах у містах Києві та Севастополі; начальників управлінь, їх заступників, начальників відділів та їх заступників у складі управлінь державних податкових інспекцій у містах (крім міст Києва та Севастополя), віднесених до I, II, III груп за оплатою праці працівників, спеціалістів державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі; спеціалістів державних податкових інспекцій у містах (крім міст Києва та Севастополя) з чисельністю населення понад 1 млн.чоловік та у містах поза групою за оплатою праці працівників;

сьома категорія - посади спеціалістів державних податкових інспекцій у районах, районах у містах Києві та Севастополі; спеціалістів державних податкових інспекцій у містах (крім міст Києва та Севастополя), віднесених до I, II, III груп за оплатою праці працівників.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" послугував висновок відповідача про відсутність необхідного стажу роботи на посадах віднесених до категорії посад державних службовців.

В свою чергу у відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено, що оскiльки, посадовим особам податкової iнспекцiї згiдно до статті 343 Податкового кодексу України присвоюються спецiальнi звання i вiдповiдно цi посади не належать до посад, вiднесених до категорiї посад державних службовцiв, визначених статтею 25 Закону № 3723 перiоди роботи Позивача в державнiй податковiй iнспекцiї, в державнiй податковiй адмiнiстрацiї з 12.05.1993 по 20.02.2002 не зараховуються до стажу роботи державної служби. Відповідно до наданих документів ОСОБА_1 стаж на посадах, віднесених до категорій державної служби станом на 01.05.2016 складає 14 років 0 місяців 15 днів.

У зв`язку з цим слід зазначити, що пунктом 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

У спірний період роботи позивача загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, визначав Закон України «Про державну службу» від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Відповідно до статті 1 Закону №3723-ХІІ державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Статтею 2 Закону №3723-ХІІ визначено, що посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Згідно із частиною вісімнадцятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналіз наведених норм Закону № 3723-ХІІ дає підстави для висновку, що на посадових осіб органу доходів і зборів Податковим кодексом України покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій, а відтак такі посадові особи є державними службовцями.

В постанові від 08 жовтня 2013 року у справі №21-275а13 Верховний Суд України зазначив, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічний підхід застосування наведених норм права висловлений Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03 липня 2018 року у справі №586/965/16-а, від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17, від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17 та від 22 червня 2021 року у справі № 308/67/17.

Залучена до позовної заяви копія трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 /а.с. 19-27/ містить наступній записи:

- 12 травня 1992 року - зарахований на посаду старшого державного податкового інспектора відділу податків з населення Державної податкової інспекції по м. Лубни;

- 09 грудня 1992 року - переведений на посаду головного державного податкового інспектора відділу податків з населення Державної податкової інспекції по м. Лубни;

- 04 березня 1993 року - переведений на посаду заступника начальника - начальника відділу податкових розслідувань Державної податкової інспекції по м. Лубни;

- 03 січня 1994 року переведений на посаду начальника управління аудиту - заступника начальника Державної податкової інспекції по м. Лубни;

- 18 квітня 1994 року прийняття присяги державного службовця;

- 10 червня 1993 року присвоєно персональне звання - інспектор податкової служби ІІІ рангу;

- 16 липня 1996 року присвоєно персональне звання - радник податкової служби ІІІ рангу;

- 26 листопада 1996 року зарахований на посаду начальника відділу документальних перевірок юридичних осіб управління документальних перевірок юридичних осіб Лубенської державної податкової адміністрації (з 14 лютого 1998 року - Лубенської державної податкової інспекції);

- 8 червня 1998 року переведений на посаду начальника відділу документальних перевірок юридичних осіб управління документальних перевірок юридичних осіб Лубенської міжрайонної ДПІ (з 16 квітня 1999 року - Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції);

- 01 червня 2000 року переведений на посаду начальника відділу документальних перевірок управління документальних перевірок юридичних осіб (з 15 лютого 2001 року управління податкового аудиту) Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції;

- 03 грудня 2001 року переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок управління податкового аудиту Лубенської об`єднаної державної податкової інспекції;

- 20 лютого 2002 року звільнений з займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (чинного до набрання законної сили Законом №889-VIII), яким визначено посади і ранги, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби (далі - Порядок №283).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку №283 до стажу державної служби зараховується, зокрема, робота керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової та контрольно-ревізійної служби.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 №509-XII Про державну податкову службу в Україні (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 Податковий кодекс України.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №509-XII державна податкова служба, якій за змістом частини другої цієї статті підпорядковані державні податкові інспекції в областях, районах, містах і районах у міста, є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України.

Посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством фінансів України. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації, після якої таким особам присвоюються спеціальні звання (частини 1, 4 статті 15 Закону №509-XII).

Цією ж нормою установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондують вимогам статей 5, 12 Закону №3723-ХІІ щодо обмежень пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 Закону №509-XII було встановлено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Як наслідок, суд доходить висновку про те, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема, у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

За встановлених обставин суд доходить висновку, що період роботи позивача на різних посадах в податкових органах, в тому числі на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні звання, зараховується до стажу державної служби.

Оцінюючи конституційність підпункту 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889, Конституційний Суд України у рішенні від 23.12.2022 №3-р/2022 зазначив, що регулювання пенсійного забезпечення державних службовців у залежності від часу призначення пенсій здійснювалося або здійснюватиметься згідно з нормативними актами, насамперед законами України, відповідно до яких зазнавали змін форми, види, підстави та умови пенсійного забезпечення державних службовців.

З дня набрання чинності Законом № 889-VIII пенсійне забезпечення суб`єкта права на конституційну скаргу та інших державних службовців унормовано Законом № 1058-IV як загальним законом (lex), що регулює відносини між усіма суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Водночас право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, як спеціального закону (lex specialis) збережено для осіб, визначених у пунктах 10, 12 розділу „Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII. Проте цим особам не надано права на індексацію та перерахунок розміру призначених їм пенсій.

Конституційний Суд України у своїх у рішеннях зазначав, що „зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист. Верховна Рада України має конституційне повноваження ухвалювати закони, що визначають та змінюють нормативне регулювання пенсійного забезпечення, водночас законодавець має узгоджувати приписи законів, які вона ухвалює, із приписами Конституції України.

Конституційний Суд України неодноразово вказував, що однією з вимог принципу верховенства права (правовладдя) є вимога юридичної визначеності, яка вимагає, щоб юридичні норми були зрозумілими й точними, а також щоб їхньою метою було забезпечення передбачності ситуацій та правовідносин. Конституційний Суд України стверджує, що особа має право на розумні очікування щодо послідовності та цілісності законотворчої діяльності Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади в Україні.

У даному випадку в суб`єкта права на конституційну скаргу та інших державних службовців були певні правомірні очікування стосовно їх пенсійного забезпечення на підставі приписів статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Також Конституційний Суд України у цьому проваджені оцінив конституційність підпункту 1 пункту 2 розділу „Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII з урахуванням доводів суб`єкта права на конституційну скаргу щодо неможливості збільшення розміру пенсії, призначеної на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

У цьому контексті, Конституційний Суд вказав, що позитивні обов`язки держави у сфері соціального захисту полягають, зокрема, у належному унормуванні відносин.

Гарантоване статтею 46 Основного Закону України право на соціальний захист ґрунтується на тому, що розміри пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають бути визначені з урахуванням потреб людини, людської гідності та інших конституційних цінностей, а також на тому, що за наявності економічних та інших передумов розміри пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги мають бути своєчасно індексовані та/або перераховані.

Конституційний Суд України у Рішенні вказав, що „юридичний механізм індексації та перерахунку розмірів пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги є однією з конституційних гарантій дієвості права на соціальний захист.

Верховна Рада України для розвитку, конкретизації та деталізації приписів статей 3, 8, частини першої статті 24, статті 46 Основного Закону України має унормовувати в законах підстави, порядок та умови індексації та перерахунку розмірів усіх видів пенсій для всіх груп пенсіонерів.

У зв`язку з тим, що в підпункті 1 пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII немає посилання на статтю 37-1 № 3723-ХІІ, для суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону 3723-ХІІ, унеможливлено перерахунок розмірів пенсій, тобто їх осучаснення. Унаслідок цього існує відмінність у розмірах пенсій державних службовців, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, залежно від часу призначення пенсій.

Ураховуючи наведене, Конституційний Суд України зазначив, що сучасний стан законодавчого врегулювання відносин з перерахунку розмірів пенсій суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону 3723-ХІІ, є не звичайною законодавчою прогалиною (лакуною), а законодавчим упущенням (legislative omission), наявність якого є порушенням Конституції України.

З огляду на наведене Конституційний Суд України визнав, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII суперечить частині другій статті 3, частинам першій, другій статті 8, частині першій статті 24, статті 46 Конституції України в тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

У рішенні від 23.12.2022 № 3-р/2022 Конституційний суд України вказав, що для дотримання балансу приватних інтересів суб`єкта права на конституційну скаргу та інших осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723, і публічного інтересу в збереженні збалансованості Державного бюджету України під час дії в Україні воєнного стану, Конституційний Суд України відтермінував втрату чинності підпунктом 1 пункту 2 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII.

Визнаний неконституційним припис Закону втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України „Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами. Також Конституційний Суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Отже, станом на час розгляду справи підпункт 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII є діючим та не втратив чинність.

Разом з цим, відповідно до статті 7 КАС суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами підпункт 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII є протиправними й такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили, з урахуванням РКСУ від 23.12.2022 № 3-р/2022.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Отже, з урахуванням вимог статті 7 КАС, а також того, що рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 № 3-р/2022 встановлено неконституційність підпункту 1 пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, суди у період чинності цієї норми, хоч ці норми й не були скасовані на момент спірних правовідносин, не можуть їх застосовувати.

З огляду на це, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 75 від 04.12.2023 є протиправним та підлягає скасуванню, а тому наявні підстави для задоволення відповідної позовної вимоги.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 №1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 №3-1 (далі за текстом Порядок №3 1).

Відповідно до п. 4 Порядку №3 1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання, а при необхідності його законним представником за місцем його проживання.

Згідно з абз. 1 п. 14 Порядку №3 1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії (п. 17 Порядку №3 1).

Як вбачається з матеріалів справи, 29 листопада 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 22 червня 2022 року /а.с. 50-51/, в якій просив здійснити вид перерахунку: перехід на інший вид пенсії - за віком згідно ЗУ "Про державну службу" /а.с. 47-49/.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з ч. 2 ст. 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Водночас, при вирішенні позовних вимог у частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати стаж роботи позивача ОСОБА_1 за перелічені в прохальній частині позову періоди до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723 XII та Закону України від 10.12.2015 №889- VIII Про державну службу, суд зазначає, що їх задоволення не призведе до належного захисту порушених прав позивача.

Згідно з частиною 3, 5 статті 45 Закону України № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З наведеного слідує, що при переведенні з одного виду пенсії на інший Пенсійний фонд має враховувати не тільки документи, наявні в пенсійній справі, а й додатково подані документи.

Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з ч. 1 ст. 40 № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до ст. 41 Закону № 1058-IV до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, має враховуватися при обчисленні розміру пенсії.

Таким чином, позивач має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Суд наголошує, що переведення позивача на пенсію за Законом № 3723-XII та її перерахунок з урахуванням нових довідок, не пов`язано з підвищенням розміру заробітку працюючих державних службовців, а пов`язано саме з наявністю у ОСОБА_1 права на отримання пенсії за віком на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII.

Разом з цим, відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування саме пенсіонер, маючи право на різні види пенсії, може самостійно обрати той, який є більш вигідним.

Отже, якщо особа виявила бажання на переведення її на інший вид пенсії, пенсійний орган, встановивши наявність такого права, має перевести її на бажаний вид пенсії.

Варто зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У постанові Верховного Суду від 28 листопада 2022 року у справі № 826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У цій справі Суд також вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі Suominen v. Finland, заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Отже, критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 420/14943/21.

При цьому, суд враховує, що у силу абзацу тринадцятого пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

А відповідно до абзацу першого пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 про переведення на інший вид пенсії було визначено ГУПФ України в Донецькій області, то саме останній має завершити процедуру.

Відтак, зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із відмовою в призначенні (переведення на інший вид) пенсії позивачу з підстав неврахування певного періоду її роботи до стажу держаної служби, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести позивача з 29 листопада 2023 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 09.11.2023 № 1600-0503-8/81784; про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09.11.2023 № 1600-0503-8/81772; про стаж державної служби від 09.11.2023 № 1600-0701-8/81689.

Як наслідок, вимоги заявлені до Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області також задоволенню не підлягають.

Відтак позов слід задовольнити частково.

Згідно з ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн /а.с. 10/.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд бере до уваги те, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача щодо перерахунку пенсії, відтак суд вважає за можливе на підставі частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України покласти на відповідача судові витрати позивача повністю.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком без наявних на те законних підстав, суд вважає понесені позивачем судові витрати сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Донецькій області.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ідентифікаційний код 13486010), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 75 від 04.12.2023.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 з 29 листопада 2023 року на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 09.11.2023 № 1600-0503-8/81784; про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09.11.2023 № 1600-0503-8/81772; про стаж державної служби від 09.11.2023 № 1600-0701-8/81689.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ідентифікаційний код 13486010) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному ч.8 ст. 18, ч. ч. 7-8 ст. 44 та ст. 297 КАС України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підп. 15.5 підп. 15 п. 1 р. VII "Перехідні положення" КАС України.

Рішення складено у перший робочий день після завершення відпустки судді.

Суддя І.Г.Ясиновський