Справа № 120/11104/22
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 січня 2024 р. Справа № 120/11104/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сала П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Ребесайло С.О.,

заявника (позивача) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження заяву позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року в адміністративній справі № 120/11104/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 120/11104/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Так, згідно з прохальною частиною позивач просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу з 01.12.2022 обмеженого розміру пенсії;

- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу обмеженого розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112;

- зобов`язати відповідача з 01.12.2022 здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС I категорії, відповідно до підпунктів 6 та 8 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (основна державна пенсія) та ст. 50 цього Закону (додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю) у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням ч. 2 ст. 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням розрахунку заробітної плати в зоні відчуження, який міститься в матеріалах пенсійної справи, а також з урахуванням показника індивідуального коефіцієнта заробітної плати за роботу в зонах відчуження 5,23463687, з урахуванням основного розміру пенсії від середнього заробітку, що становить 99988,7951 грн та з урахуванням довідки про заробітну плату, одержану за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986 році, та здійснити виплату різниці між нарахованим та виплаченим розміром пенсії без обмеження максимальним розміром.

Рішенням суду від 20.03.2023, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2023, у задоволенні вказаного позову відмовлено.

26.12.2023 до суду надійшла заява позивача про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі № 120/11104/22 за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що під час розгляду справи по суті суди не встановили дійсних обставин справи і, на думку позивача, зробили хибний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог. Зокрема, як на нововиявлену обставину позивач посилається на листи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.11.2023 № 18924-17540/К-02/8-0200/23 та від 20.04.2023 № 6748-6142/К-02/8-0200/23, з яких, як зазначається у заяві, позивач серед іншого дізнався про те, що розрахунок його заробітку для обчислення пенсії проведено з урахуванням довідки про заробітну плату за роботу безпосередньо у зоні відчуження, виданої відділом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Управління МВС України у Вінницькій області від 03.09.2014 № 11/833, яка в дійсності є довідкою без номера та дати. Крім того, позивач посилається на постанови Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 810/1198/17 та від 17.08.2018 у справі № 377/522-16-а, які не були враховані судами при прийнятті рішення.

Відтак позивач просить переглянути рішення суду від 20.03.2023 у справі № 120/11104/22 з урахуванням нововиявлених обставин та доказів, скасувати його та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок основної пенсії позивача відповідно до підпунктів 6 та 8 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2021, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (основна державна пенсія) та ст. 50 цього Закону (додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю) у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням ч. 2 ст. 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням розрахунку заробітної плати в зоні відчуження, який міститься в матеріалах пенсійної справи, а також з урахуванням показника індивідуального коефіцієнта заробітної плати за роботу в зонах відчуження 5,23463687, з 01.03.2023 здійснити перерахунок пенсії з урахуванням ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-XII та проводити виплату пенсії без обмеження максимальним розміром з урахуванням індексації показника заробітної плати з 01.03.2023, а також зобов`язати відповідача при проведенні перерахунку пенсії з 01.12.2022 застосувати показник заробітної плати одержаної за роботу в зоні відчуження в травні 1986 року в розмірі 253 крб.

Отже, заявник посилається на наявність підстав для перегляду судового рішення у цій справі, визначених у п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України.

Ухвалою суду від 29.12.2023 відкрито провадження за нововиявленими обставинами за заявою позивача та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 366 КАС України вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи призначено на 22.01.2024.

В судове засіданні відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 379 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відтак розгляд справи за нововиявленими обставинами здійснюється за відсутності відповідача.

У судовому засіданні позивач підтримав подану заяву та просив її задовольнити. Вважає, що суд неправильно встановив фактичні обставини справи та не надав об`єктивну оцінку тим доказам, що були подані стороною позивача і які, на думку заявника, підтверджують неправомірність оспорюваних дій відповідача. Крім того, позивач вважає, що висновки, зроблені у постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 810/1198/17 та від 17.07.2018 у справі № 377/522/16-а, дають підстави для перегляду рішення суду від 20.03.2023 за нововиявленими обставини.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши доводи заявника, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про перегляд рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі № 120/11104/22 за нововиявленими обставинами.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами

Частиною другою цієї статті визначено, що підставами для перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Отже, перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є вичерпним і у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України, на яку посилається заявник, такою підставою є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Істотними обставинами є фактичні дані (явища, події, факти об`єктивної дійсності або сукупність умов), що в установленому порядку спростовують факти, які були покладено в основу судового рішення. Тобто це обставини, які впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, обізнаність суду стосовно яких у розгляді справи забезпечила б прийняття цим судом іншого рішення.

При цьому нововиявленими слід вважати обставини (як фактичного, так і правового характеру), які об`єктивно існували на час розгляду та вирішення адміністративної справи, але не були відомі і не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення.

Відтак на стадії перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами беруться до уваги обставини, які раніше не були предметом розгляду з незалежних від суду та особи, яка звернулася із заявою причин, але вони є суттєвими для можливого їх впливу на результати справи, а також можливої часткової зміни судового рішення, прийнятого раніше, або його скасування взагалі.

Підсумовуючи наведене, можна дійти висновку, що необхідними умовами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотність нововиявлених обставин для вирішення спору, їх існування на момент вирішення адміністративної справи та виявлення таких обставин вже після прийняття рішення зі спору.

Водночас не відносяться до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; також не може вважатися ново виявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами в процесі розгляду справи.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 826/19414/14, від 05.02.2020 у справі № 607/12044/16-а, від 05.08.2020 у справі № 820/6625/16 та від 10.09.2020 у справі № 802/2344/17-а.

Позивач просить переглянути рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.03.2023 та посилається на те, що 18.12.2023 під час судового засідання у справі № 120/3165/23 по розгляду його заяви в порядку статті 361 КАС України позивач повідомив суд про наявність істотних обставин у справі, що у свою чергу підлягають застосуванню у цій справі, а саме постанови Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 810/1198/17, оскільки її мотивувальна частина містить висновки, які впливають на оцінку правомірності оспорюваних дій відповідача щодо виплати позивачу з 01.12.2022 обмеженого розміру пенсії та щодо виплати позивачу обмеженого розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 № 112.

Разом з тим суд зауважує, що закон встановлює вичерпні підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами і вищевказані доводи позивача не підпадають під жодну із таких підстав.

При цьому, як вже зазначалось вище, необхідною ознакою нововиявлених обставин в розумінні положень п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України є те, що ці обставини на час розгляду справи об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду. Адже вжите законодавцем словосполучення "не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи" потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за умови добросовісного ставлення до справи, тоді така підстава для перегляду судового акта відсутня.

В силу приписів ч. 4 ст. 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Тобто не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Отже, нововиявлені обставини це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були та не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 826/19414/14.

Відтак суд відхиляє твердження позивача про те, що інформація, яка містить у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 810/1198/17, повинна була застосовуватись судом при винесенні рішення, однак не була встановлена судом та не була відома позивачу на час розгляду справи, оскільки такі доводи не охоплюються поняттям нововиявлених обставин та не дають підстав для перегляду судового рішення у цій справі.

Крім того, суд зауважує, що предметом розгляду у вищевказаній постанові були неправомірні дії Ліквідаційної комісії Головного управління МВС у Київській області щодо надання довідки про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1986 року без врахування у ній певних нарахувань та виплат, тоді як звертаючись до суду у справі № 120/11104/22 позивач посилався протиправні дії Головного управління ПФУ у Вінницькій області щодо виплати, на його думку, обмеженого розміру пенсії.

Щодо іншої постанови Верховного Суду, а саме від 17.07.2018 у справі № 377/526/16-а, на яку також посилається позивач, то, по-перше, факт наявності такої постанови не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставини в розумінні вимог закону, а по-друге, виокремлені позивачем з цієї постанови висновки ніяк не впливають законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та не свідчить про помилковість зроблених судом висновків.

Крім того, не є нововиявленими обставинами та не дають законних підстав для перегляду судового рішення листи Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, на які посилається позивач і які були отримані ним у відповідь на його звернення вже після постановлення судом рішення. На думку суду, наявна у них інформація не змінює фактів та юридичної оцінки обставин, які були встановлені судом під час розгляду по суті справи за № 120/11104/22, а також не свідчить про доведеність позовних вимог, які вирішувалися судом.

Позивач також посилається на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 02.06.2010 у справі № 2-а-80/2010, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 у справі № 127/9587/14-а та ряд інших судових рішень багаторічної давності, які, на його думку, підтверджують правомірність позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено під час розгляду справи № 120/11104/22.

Разом з тим суд наголошує на тому, що наявність вказаних рішень жодним чином не свідчить про існування підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами за пунктом 1 частини другої статті 361 КАС України.

До того ж в адміністративному позові позивач взагалі не обґрунтовував свої позовні вимоги та оспорювані дії пенсійного органу з посиланням на такі рішення чи їх невиконання.

Зрештою, у справі № 120/11104/22 суд вирішував спір між сторонами з урахуванням спірного періоду (позивач ставив вимогу про перерахунок пенсії з 01.12.2022) та виходячи із законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, що спростовує посилання позивача на вищевказані судові рішення, які ухвалювалися в умовах відмінного правового регулювання.

Суд вважає, що рішення від 20.03.2023 було прийняте за сукупністю підстав і обставин, кожній з яких надано належну правову оцінку, та із зазначенням відповідних мотивів для прийняття саме такого рішення. При цьому, виходячи з принципу диспозитивності, який закріплено статтею 9 КАС України, суд розглядав та вирішував справу за поданою позовною заявою та в межах заявлених позовних вимог.

Натомість як усні, так і письмові доводи позивача про необхідність перегляду рішення за нововиявленими обставинами зводяться виключно до його незгоди з ухваленим рішенням про відмову у задоволенні позову та із зробленими судом висновками і його оцінкою наявних у справі доказів. Водночас це не є нововиявленими обставинами, які обумовлюють необхідність перегляду судового рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, на підтримку своєї заяви позивач надає суду низку документів, які є у його розпорядженні та були на час розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції, помилково вважаючи, що надання таких "нових доказів" дає підстави для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Ба більше, як видно зі змісту заяви позивача про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, позивач вдається до оцінки дій пенсійного органу, які не охоплювалися спірним періодом та предметом спору, а також у разі задоволення його заяви та скасування рішення суду про відмову у задоволенні позивачу просить суд задовольнити позовні вимоги, які істотно відрізняються від тих, які вирішувалися судом, зокрема просить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок його пенсії з 01.03.2023, тобто за період, який взагалі не досліджувався судом, що є недопустимим.

Отже, за результатами розгляду заяви у суду сформувалося стійке переконання в тому, що подання відповідної заяви є лише формою висловлення позивачем своєї незгоди з ухваленим судом рішенням та спробую змінити рішення суду на свою користь, за відсутності будь-яких передбачених законом підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року (заява № 3236/03) одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу "resjudicata" принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Крім того, як зазначено у рішенні ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі "Правєдная проти Росії" (заява № 69529/01), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає наявність доказу, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 369 КАС України).

Під час розгляду заяви позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.03.2023 у справі № 120/11104/22 судом не встановлено умов, що у відповідності до пункту 1 частини другої статті 361 КАС України є необхідними для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Отже, у задоволенні поданої заяви належить відмовити, залишивши відповідне рішення суду в силі.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 368 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2023 року в адміністративній справі № 120/11104/22 та залишити відповідне судове рішення в силі.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала в повному обсязі складена 26.01.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович