Справа № 380/26729/23
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2024-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 рокусправа № 380/26729/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить :

визнати протиправним рішення №47 від 08.08.2023 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ від 28.02.1991 зі змінами та не зарахування стажу роботи в СГ ТОВ Бузівське відповідно до дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1983 ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ від 28.02.1991 з 10.05.2023 та зарахувати стаж роботи в СГ ТОВ Бузівське відповідно до дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1983 ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся із заявою від 10.05.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Рішенням від 08.08.2023 №47 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного строку проживання або роботи у зоні посиленого радіологічного контролю. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки наявність відповідного стажу підтверджується записами у трудовій книжці та копіями довідок, які відповідачем протиправно не враховано. Крім того, посвідчення є єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користуватися пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20.11.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

Відповідач-1 подав відзив на позовну заяву, у якому повністю заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 згідно дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1983 завіреного печаткою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Бузівське (СГ ТОВ Бузівське), оскільки відсутня довідка про реорганізацію радгоспу Бузівський, КСП Бузова, ПСП Бузівське в СГ ТОВ Бузівське. Страховий стаж з 01.01.1998 зараховано згідна з даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Також до періоду проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не зараховано період проживання без реєстрації в с. Бузова, Бучанського району, Київської області з 17.01.1986 по 18.11.1986 згідно довідки від 10.05.2023 №181 виданої Старостинським округом №1 Дмитрівської сільської ради на підставі акту депутата, оскільки видача довідок про періоди проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення підприємствами, установами та організаціями здійснюється органами місцевого самоврядування на підставі первинних документів. Акт депутата, на підставі якого підтверджено проживання позивача з 17.01.1986 по 18.11.1986 не є первинним документом. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, право позивача на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє, проте може бути переглянуте після повторного звернення за призначенням пенсії з наданням документів, що спростовують вищезазначені обставини. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, у якому повністю заперечує проти задоволення позову. Так зазначає, що за принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії ОСОБА_1 була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. 08.08.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення №47 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про призначення пенсії позивачу, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання ОСОБА_1 або іншого територіального органу ПФУ у разі зміни місця проживання пенсіонера для здійснення виплати пенсії. Головне управління Пенсійного фонду у Київській області не вчиняло жодних протиправних дій чи бездіяльності, наслідками яких є рішення про відмову в призначенні Позивачу пенсії, оскільки взагалі не розглядало і не мало розглядати подані документи. Відтак, з урахуванням дискреційних повноважень територіального органу ПФУ на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, належним способом захисту прав Позивача є зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до . 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу виникнення у нього права на призначення пенсії та зарахувати до страхового стажу (стажу роботи) позивачу періоди роботи, які не підтверджені записами в трудовій книжці за умови надання доказів наявного страхового стажу, що є підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно посвідчення серія НОМЕР_2 від 15.01.1995, виданого Київською обласною державною адміністрацією, позивач має статус громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

Відповідно до довідки старостинського округу №1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області №169 від 03.05.2023 виданій ОСОБА_1 про те, що радгосп Бузівський був розташований за адресою с. Бузова, вул. Центральна (Леніна) Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області. 10.12.1997 радгосп Бузовський перейменовано в КСП Бузова наказ 1-К 10.12.1997; 18.05.2000 КСП Бузова перейменовано ПСП Бузівське свід. №1912 розпорядження №1-к від 18.05.2000. ОСОБА_2 відноситься згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 до 4-ої зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на ЧАЕС.

Листом від 31.08.2023 №05-05/420 Бучанська районна державна адміністрація (архівний відділ) повідомило ОСОБА_1 , що протоколи загальних зборів (зборів уповноважених) приватного сільськогосподарського підприємства (ПСП) Бузівське, с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області, на постійне зберігання в архівний відділ Бучанської районної державної адміністрації Київської області не надходили, відтак надати відомості про реорганізацію ПСП Бузівське у СГ ТОВ Бузівське, с. Бузова немає можливості.

Згідно довідки старостинського округу №1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області №169 від 03.05.2023 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 від 17.02.2001 по теперішній час згідно паспортних даних та будинкової книги.

Відповідно до довідки від 30.08.2023 №400 виданої старостинським округом №1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, гр. ОСОБА_1 згідно довідки з комунального підприємства КП Світанок 2000 №59 від 28.08.2023 проживав в с. Бузова без реєстрації з 25.11.1988 по 07.02.1989. Згідно адресної книги гр. ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований по АДРЕСА_2 з 07.02.1989 по 17.02.2001. З 17.02.2001 по теперішній час проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 відноситься згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 до 4-ої зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на ЧАЕС до 31.12.2014.

Згідно довідки старостинського округу №1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області №181 від 10.05.2023 виданій ОСОБА_1 про те, що згідно даних акту депутата він дійсно проживав без реєстрації за адресою : АДРЕСА_3 з 17.01.1986 по 18.11.1986. З 18.11.1986 по 25.11.1988 проходив військову службу. Згідно адресної картки він дійсно був зареєстрований по АДРЕСА_2 з 07.02.1989 по 17.02.2001. З 17.02.2001 по теперішній час зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

З копії дубліката трудової книжки НОМЕР_1 , зокрема, вбачається:

- з 14.07.1983 по 01.09.1983 працював в радгоспі Бузівське;

-з 01.09.1983 по 15.07.1986 навчався в Березанському СПТУ-25;

- з 01.08.1986 по 08.11.1986 працював в радгоспі Бузівське;

-з 18.11.1986 по 25.11.1988 проходив службу в армії;

-з 02.01.1989 по 04.03.2001 працював в радгоспі Бузівське, який був перейменований КСП Бузовата ПСП Бузівське.

Решта записів в трудовій книжці відображають відповідні періоди роботи та обставини звільнення, що не стосуються предмету спору та не підлягають дослідженню судом.

10.05.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ від 28.02.1991.

За принципом екстериторіальності заява позивача була розподілена для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №47 від 08.08.2023 у призначенні пенсії позивачу відмовлено.

Вищезазначеному рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 0 місяців 07 днів.

До страхового стажу не зараховано:

Періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1983, завіреного печаткою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Бузівське (СГ ТОВ Бузівське), оскільки відсутня довідка про реорганізацію радгоспу Бузівський, КСП Бузова, ПСП Бузівське в СГ ТОВ Бузівське. Факт правонаступництва не підтверджено.

Страховий стаж з 01.01.1998 зараховано згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Документами підтверджено факт проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 3 роки 10 місяців 25 днів. До періоду проживання на території зони посиленого радіологічного контролю не зараховано період проживання без реєстрації в с. Бузова Бучанського району Київської області з 17.01.1986 по 18.11.1986 згідно довідки від 10.05.2023 №181 виданої старостинським округом №1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області на підставі акту депутата, оскільки видача довідок про періоди проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення підприємствами, установами та організаціями здійснюється органами місцевого самоврядування на підставі первинних документів. Акт депутата, на підставі якого підтверджено період проживання з 17.01.1986 по 18.11.1986 не є первинним документом.

Право позивача на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє, проте може бути переглянуте після повторного звернення за призначенням пенсії з наданням документів, що спростовують вищезазначені обставини

Позивач не погодився з таким рішенням, звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ від 28.02.1991 (надалі - Закон №796-XII).

Пунктом 4 частини 1 ст.11 Закону № 796-ХІІ визначено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Статтею 14 Закону №796-ХІІ передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема до категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до абз. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу:

Потерпілі від Чорнобильської катастрофи:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років зменшення віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Так, позивач має право на зменшення пенсійного віку на 3 роки (2+1), та відповідно на зменшення віку, з якого може бути призначено пенсію за віком на 3 роки (2+1).

Отже, оскільки позивач, на дату звернення із заявою про призначення пенсії (10.05.2023 року), було 55 років, та він був віднесений до 4 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому мав право на призначення пенсії за зменшенням пенсійного віку за наявності необхідного страхового стажу.

Наразі, спірним постало питання щодо наявності у позивача необхідного страхового стажу, з огляду на те, що спірним рішенням не було зараховані деякі періоди роботи позивача.

Позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1983, завіреного печаткою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Бузівське (СГ ТОВ Бузівське), оскільки відсутня довідка про реорганізацію радгоспу Бузівський, КСП Бузова, ПСП Бузівське в СГ ТОВ Бузівське. Факт правонаступництва не підтверджено.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 56 Законом України Про пенсійне забезпечення визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а, відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, інформація про те, що періоди роботи особи має бути визначена у трудовій книжці такої особи. У разі відсутності такого запису, вказані обставини підтверджуються уточнюючою довідкою (Пунктом 20 Порядку №637), а у разі відсутності такої довідки рішенням пенсійного органу про підтвердження стажу роботи.

У трудовій книжці за спірний період є усі записи щодо трудової діяльності позивача.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періодів роботи відповідачем суду не надано, а судом не встановлено.

При цьому, статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 (далі - Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставах інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Абзацами 1-2 п. 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Підставою для відмови у зарахуванні до трудового стажу періодів роботи позивача в сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю Бузівське (СГ ТОВ Бузівське) є відсутність довідки про реорганізацію радгоспу Бузівський, КСП Бузова, ПСП Бузівське в СГ ТОВ Бузівське.

З копії дубліката трудової книжки НОМЕР_1 , зокрема, вбачається, що позивач працював : з 14.07.1983 по 01.09.1983 в радгоспі Бузівське; з 01.08.1986 по 08.11.1986 в радгоспі Бузівське; з 02.01.1989 по 04.03.2001 в радгоспі Бузівське, який був перейменований КСП Бузова та ПСП Бузівське.

Відповідно до довідки старостинського округу №1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області №169 від 03.05.2023 виданій ОСОБА_1 про те, що радгосп Бузівський був розташований за адресою с. Бузова, вул. Центральна (Леніна) Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області. 10.12.1997 радгосп Бузовський перейменовано в КСП Бузова наказ 1-К 10.12.1997; 18.05.2000 КСП Бузова перейменовано ПСП Бузівське свід. №1912 розпорядження №1-к від 18.05.2000. ОСОБА_2 відноситься згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 до 4-ої зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на ЧАЕС до 31.12.2014.

Листом від 31.08.2023 №05-05/420 Бучанська районна державна адміністрація (архівний відділ) повідомило ОСОБА_1 , що протоколи загальних зборів (зборів уповноважених) приватного сільськогосподарського підприємства (ПСП) Бузівське, с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області, на постійне зберігання в архівний відділ Бучанської районної державної адміністрації Київської області не надходили, відтак надати відомості про реорганізацію ПСП Бузівське у СГ ТОВ Бузівське, с. Бузова немає можливості.

Отже, з даних трудової книжки та довідки старостинського округу №1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області №169 від 03.05.2023 підтверджено реорганізацію радгоспу Бузівський, КСП Бузова, ПСП Бузівське в СГ ТОВ Бузівське.

Відсутність довідки про реорганізацію радгоспу в СГ ТОВ Бузівське не може бути підставою для відмови особі у призначенні пенсії.

Більш того, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1) органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, ГУ ПФУ таким правом не скористалося.

Так, Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

У даному випадку, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17.

При цьому, як зазначалось вище, відповідно до ст.14 Закону №796-ХІІ передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема до категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до ст.15 Закону №796-ХІІ передбачено, довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - місцевими Радами народних депутатів на цих територіях.

Відповідно до пункту 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року № 501 (далі - Порядок № 501), який був чинний на момент видачі позивачу посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_2 від 15.01.1995, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 501, видача посвідчень провадиться: народним депутатам України, керівним і відповідальним працівникам Секретаріату Верховної Ради України, Адміністрації Президента України, Верховного Суду України, Генеральної Прокуратури, Вищого Арбітражного Суду, Кабінету Міністрів, а також керівникам центральних органів державної виконавчої влади, представникам Президента України в областях і містах Києві та Севастополі, працівникам підприємств і організацій, розташованих в зоні відчуження - Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; іншим потерпілим і учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС - Радою Міністрів Республіки Крим, обласним, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій за місцем проживання.

Посвідчення видається громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

З аналізу наведених правових норм слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 року у справі № 572/47/17 та від 15.01.2021 року у справі № 520/7846/17 та від 21.11.2019 року у справі № 572/47/17, який враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Таким чином, Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та Порядком № 501 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.

Відтак, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Надаючи особі посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 від 15.01.1995, виданого Київською обласною державною адміністрацією, яке підтверджує той факт, що позивач з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 01 січня 1993 року постійно проживав чи постійно навчався у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше 4 років, що дає йому право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, так і на момент звернення до суду з даним позовом не надано.

Крім того, суд наголошує на тому, що наявність у позивача на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії дійсного посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю та відповідно має право на пільги і компенсації, встановленні Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), свідчить про те, що Київською обласною державною адміністрацією було вже визнано, що період проживання (роботи) позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить більше 4 років.

Таким чином, період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить більше 4 років, що є необхідною умовою для підтвердження права на додаткове зменшення пенсійного віку, передбаченого положеннями статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Окрім того, довідкою від 30.08.2023 №400 виданої старостинським округом №1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, гр. ОСОБА_1 згідно довідки з комунального підприємства КП Світанок 2000 №59 від 28.08.2023 проживав в с. Бузова без реєстрації з 25.11.1988 по 07.02.1989. Згідно адресної книги гр. ОСОБА_1 дійсно був зареєстрований по АДРЕСА_2 з 07.02.1989 по 17.02.2001. З 17.02.2001 по теперішній час проживає та зареєстрований по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 відноситься згідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 до 4-ої зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок аварії на ЧАЕС до 31.12.2014.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.08.2023 № 47 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 40/26485, головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Згідно абзацу шостому підпункту 3, підпункту 4 пункту 4 Положення № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: організовує роботу управлінь Фонду щодо призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці; забезпечує своєчасне і в повному обсязі виплату щомісячного довічного утримання суддям у відставці та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, відповідачі входять в єдину систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

Враховуючи неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, що потягло за собою порушення прав позивача, з огляду на необхідність проведення нового розрахунку стажу позивача, що належить до компетенції органів Пенсійного фонду, з метою ефективного захисту права позивача на належне пенсійне забезпечення, суд вважає належним способом захисту порушеного права є зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2023 про призначення пенсії та зарахувати до страхового стажу періоди роботи в СГ ТОВ Бузівське відповідно до дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1983 саме Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивача та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами не доведено правомірність прийнятого рішення. Разом з тим, враховуючи, що судом обрано інший спосіб захисту порушеного права, ніж просив позивач, позов слід задовольнити частково.

Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.08.2023 №47 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи в СГ ТОВ Бузівське відповідно до дубліката трудової книжки НОМЕР_1 від 14.07.1983.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 1073,60 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 1073,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна