Справа № 361/8791/23
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/8791/23 Суддя (судді) першої інстанції: Радзівіл А.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Ганечко О.М.,

Грибан І.О.,

за участю

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

представника позивача Сівач І.А.,

представника відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Тернопільській області Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Тернопільській області Національної поліції України, в якому просив скасувати постанову серії ЕАТ № 7663050 від 04.09.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн та закрити провадження у справі про притягнення його до відповідальності.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01.12.2023 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.04.2023 та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Щодо порушення норм процесуального права, позивач зазначає, що 02.12.2023 ним отримано відзив на позов і відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, мав право подати відповідь за відзив, особливо враховуючи той факт, що диск, надісланий відповідачем позивачу не містив жодних відеоматеріалів.

Крім того, відповідно до Ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2023 позивач мав право додати до суду також заяву про розгляд справи за викликом сторін, але раніше строків, протягом яких позивач мав би реалізувати таке право - суддя Броварського міськрайонного суду Київської області вже ухвалила рішення по справі

Крім того, на думку позивача, судом першої інстанції не досліджено належним чином докази, надані сторонами у справі, не з`ясовано обставини, що мають ключове значення для справи.

Позивач вважає, що судом першої інстанції не з`ясовані обставини, які мають важливе значення для всебічного розгляду справи.

Зокрема, чому посадовою особою відповідача було «перенесено» розгляд справи з 28.08.2023 на 04.09.2023, оскільки, спочатку розгляд справи за клопотанням позивача, через необхідність забезпечення перекладачем було призначено на 28.08.2023 на 8:00 за місцезнаходженням відповідача, однак, 28.08.2023 перенесено відповідачем на 04.09.2023. Позивач вказує, що з`явився за місцезнаходженням відповідача вчасно - за декілька хвилин до 8 години ранку, про що свідчить також запис ОСОБА_1 в якості відвідувача в журналі на пункті пропуску до УПП.

Позивач вважає, що таке перенесення розгляду справи з 28.08.23 на 04.09.2023 і не виконання відповідачем своїх зобов`язань, відповідно до вимог статті 274 Кодексу України про адміністративні правопорушеннями - е порушенням прав позивача та зловживанням правом відповідача.

На думку позивача, судом першої інстанції, також не з`ясовані обставини та не надана оцінка законності дій посадової особи відповідача під час розгляду справи під час зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 27.08.2023, адже посадова особа відповідача пропонувала позивачу ознайомитися з відеозаписом нібито вчиненого порушення виключно на власному приватному мобільному телефоні. При цьому всі доводи позивача, що ознайомлення з відео доказом на власному мобільному телефоні посадової особи не передбачено вимогами чинного законодавства (відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України), також порушує права позивача на належне ознайомлення з доказами, в тому числі через розмір екрану мобільного телефону та неможливість належним чином переглянути відео, щоб зрозуміти деталі, через малий розмір екрану, не прийнялись судом першої інстанції до уваги.

Не прийнята судом першої інстанції також до уваги та обставина, що відповідач вважає, що якщо використання приватного мобільного телефону не заборонено діючим законодавством, то дозволено так вчиняти, зокрема для ознайомлення з доказами використовувати приватний мобільний телефон, незважаючи при цьому на те, що такий телефон посадової особи може, як мінімум, містити програми, додатки, для обробки відео, також жодної гарантії дотримання безпеки персональних даних, які містяться у таких відео доказах не має.

Щодо суті ймовірного правопорушення, позивач зазначає, що судом першої інстанції зроблені висновки, що саме позивач в момент вчинення правопорушення, зафіксованого не в автоматичному режимі, тобто коли несе відповідальність саме особа, яка вчинила правопорушення, на підставі 2 відео: Video-2023-11-08-12-30-17, Video-2023-11-08-12-29-34.

Так, на Video-2023-11-08-12-30-17 запис ведеться з 11:04:35 по 11:05:34 і в цей час реєстратор відповідача фіксує автомобіль HYUNDAI TUCSON, який проїжджає світлофор на червоний сигнал світлофору зі сторони відповідача - а саме з протилежної сторони до сторони руху вказаного автомобіля.

На відео Video-2023-11-08-12-29-34 запис ведеться з 11:06:35 по 11:07:35, на якому фіксується момент зупинки автомобіля HYUNDAI TUCSON посадовою особою відповідача, за чим слідує спілкування позивача та посадової особи відповідача.

Позивач звертає увагу, що з 11:05:34 до 11:06:35 протягом однієї хвилини запис не ведеться. Позивач зауважує, що в даний момент є незрозумілим, що відбулось: зупинка автомобіля, заміна водіїв, адже в автомобілі знаходилось ще 2 пасажири.

На думку позивача, зазначену в апеляційній скарзі, на підставі наданих відповідачем доказів у вигляді цих 2-х відео файлів неможливо встановити факт порушення саме ним ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та наявність саме його вини у вчиненні правопорушення, адже відповідно до відеозапису Video-2023-11-08-12-30-17 не можна ідентифікувати водія, який нібито вчиняє порушення, і між двома відеозаписами відсутня ціла хвилина - між моментом нібито проїзду автомобіля HYUNDAI TUCSON, який проїжджає світлофор на червоний сигнал світлофору зі сторони відповідача (не зі сторони руху транспортного засобу) та моментом зупинки HYUNDAI TUCSON, за кермом якого знаходився в той момент, саме в момент зупинки автомобіля, позивач.

Позивач вважає, що відповідачем не доведено, що саме ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом HYUNDAI TUCSON під час проїзду такого автомобіля на червоне світло.

Крім того, подані відповідачем відеоматеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом відповідача або мають бути надані суду першої інстанції в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого - ознак цифрового підпису автора. Однак, на відеозаписах відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій. Таким чином, на думку позивача, надані суду першої інстанції, відеозаписи не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, позивач звертає увагу, що на відео Video-2023-11-08-12-30-17 де запис ведеться з 11:04:35 по 11:05:34 (хронометраж 1 хвилина) реєстратор фіксує автомобіль HYUNDAI TUCSON, який проїжджає світлофор на червоний сигнал світлофору - фіксується наявність червоного сигналу світлофора не зі сторони руху транспортного засобу позивача, і яким саме мав користуватись позивач, а відповідач фіксує червоне світло світлофора з сторони відповідача - тобто протилежної сторони до сторони руху автомобіля HYUNDAI TUCSON.

Тобто, відповідач, здійснюючи фіксування моменту проїзду транспортного засобу позивача на червоний сигнал світлофору з протилежної сторони, ніж сигнал світлофору зі сторони руху позивача, допускає, що в момент проїзду перехрестя сигнал світлофору зі сторони позивача мав також червоний сигнал, на надаючи до суду першої інстанції доказів вказаного.

Щодо розподілу судових витрат позивач зазначає, що аргументи відповідача, що «спрощене провадження призначене для розгляду справ незначної складності для яких пріоритетом є швидке вирішення справи. Відтак заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним відносно даної категорії справ», на його думку є необґрунтованими. Оскільки, складання позовної заяви передує винесенню рішення судом, відповідно, буде справа розглядатись в порядку спрощеного провадження чи в загальному провадженні є невідомим. Крім того, тільки судом першої інстанції, а не позивачем, приймається таке рішення, відповідно, готуючи позовну заяву для подачі до суду позивач ніяк не міг передбачити, в якому проваджені буде розглядатись дана справа.

Крім того, Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено жодних відмінностей для складання позовних заяв для спрощеного провадження та загального. Отже, позивач ніяк не міг «спростити роботу адвоката», щоб не нести «такі витрати».

Позивач вважає, розмір витрат на правову допомогу співмірним, оскільки така послуга, як написання позовної заяви, яка була замовлена, оплачена і прийнята в рамках надання правничої допомоги, була надана адвокатом і жодних інших послуг щодо представництва в суді першої інстанції, подання клопотань Договором про надання правничої допомоги від 20.09.2023 № 7/9-2023 не було передбачено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 24.01.2024.

23.01.2023 до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні такої, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідач наголошує, що водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог Правил дорожнього руху.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7663050 від 04.09.2023 встановлено, що позивач 27.08.2023 о 11 год. 05 хв., в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 122 керуючи автомобілем HYUNDAI TUCSON д.н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3е) Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

При світлофорному регулюванні передбачене миготіння зеленого сигналу впродовж 3 секунд перед увімкненням жовтого сигналу, що дає можливість водіям вчасно зменшити швидкість для забезпечення зупинки транспортного засобу перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», а у разі їх відсутності - не ближче 10 м перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та у всіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Відповідач наголошує, що візуальна інформація матеріалів відеофіксації відображає факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а також місце вчинення такого правопорушення. Також вказані матеріали відеофіксації є належним доказом, оскільки інформація про пристрої, якими здійснювалася відеофіксація, наявна у графі 7 спірної постанови, відтак постанова відповідає вимогам ст. 283 Кодексу адміністративного судочинства України в повному обсязі.

Також, відеозаписом з автореєстратора службового автомобіля, який додано до матеріалів справи, зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме проїзд перехрестя по вул. Микулинецька, 122 у м. Тернополі на забороняючий червоний сигнал світлофора. Після чого, працівниками поліції вжито дій щодо зупинки транспортного засобу, яким керував позивач.

На місці зупинки працівниками поліції розпочато розгляд адміністративної справи щодо порушення позивачем Правил дорожнього руху, в ході якої від позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи. Вказане клопотання було задоволено, розгляд справи перенесено на 04.09.2023 о 10 год 00 хв за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24, та вручено позивачу повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції на вказану дату. Оскільки позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи щодо нього, проте не з`явився у зазначений час за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24, справу було розглянуто без присутності позивача та винесено оскаржувану постанову. Відповідач зазначає, що позивач вільно володіє мовою, якою велось провадження, оскільки без труднощів вів діалог з працівниками поліції, самостійно підписував адміністративний позов, апеляційну скаргу та завіряв документи, які додані до адміністративного позову та апеляційної скарги.

Також, відповідач клопотав про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання, призначене на 24.01.2024 з`явилася представниця позивача. Представник відповідача не з`явився, був повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про розгляд справи за його відсутності. Представниця позивача підтримала вимоги апеляційної скарги та вважала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представниця позивача надала пояснення по справі, колегія суддів дослідила відеозапис події у присутності представниці позивача. Правом подання додаткових пояснень представниця позивача не скористалася, виступила в судових дебатах.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної поліцейським УПП в Тернопільській області старшим сержантом поліції Кульчицьким В.І. за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24, серії ЕАТ № 7663050 від 04.09.2023, ОСОБА_1 27.08.2023 об 11 год. 05 хв. в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 122, керуючи автомобілем HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вважаючи вказані обставини недоведеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на спростування обставин викладених у оспорюваній постанові, а висновок про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення повністю відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи, а також наданим відповідачем відеозаписом із якого вбачається, що ОСОБА_1 дійсно проїхав на заборонений червоний сигнал світлофору, чим порушив п. 8.7.3. «е» Правил дорожнього руху.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, що міститься у ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП України) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На виконання п. 1.3 Правил Дорожнього Руху (далі - ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 8.7 ПДР світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні.

За приписами п. 8.7.3.е ПДР червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух.

На виконання п. 8.10 ПДР у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Так, колегією суддів в судовому засіданні 24.01.2022 досліджено зміст диску, наданого відповідачем у даній справі до суду першої інстанції, та встановлено, що автомобіль HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора.

Так, дійсно, відеофіксація події здійснена з протилежної сторони руху вказаного, автомобіля. Втім, колегія суддів не бере до уваги тезу представниці позивача та апеляційної скарги, що є лише припущенням наявність червоного сигналу світлофора з боку руху автомобіля HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки, як вбачається з відеозапису це регульоване світлофором перехрестя на декілька смуг руху з наземним пішохідним переходом, що виключає різне регулювання пішохідного переходу на різних смугах руху. Крім того, як підтверджено відеозаписом, інші автомобілі, які рухалися в інших смугах з обох сторін, здійснили зупинки транспортних засобів при спрацюванні червоного сигналу світлофора.

Отже, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що автомобіль HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_1 проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим чим порушив п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху.

Також, в апеляційній скарзі позивач вказує, що наданий відповідачем відеозапис не є суцільним та переривається на хвилину та в цю хвилину можливо за кермом HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_1 була інша особа, а не позивач.

В судовому засіданні 24.01.2024 представниця позивача зазначила, що позивач з пасажирами рухався у вказаному автомобілі, та після перетину перехрестя по вул. Микулинецька, 122 пересів з місця водія автомобіля, а іншій пасажир вказаного автомобіля замінив його на місці водія, що свідчить про недоведеність вини саме позивача у порушенні п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху.

Колегія суддів відхиляє даний аргумент, оскільки позовна заява не містить даних аргументів, відтак, суд апеляційної інстанції позбавлений в силу ч. 5 ст. 308 КАС України надавати оцінку підставам позову, які не були заявлені в суді першої інстанції.

Крім того, представницею позивача, на підтвердження зазначеного нею в суді апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів, не зазначено будь-якої інформації щодо осіб, які були пасажирами автомобіля HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_1 та могли перебувати за кермом такого, не названо їх прізвище ім`я та по батькові та не заявлено клопотання про допит таких в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції в якості свідків.

Також, як вбачається зі змісту позовної заяви позивач ідентифікує себе, як водія транспортного засобу та неодноразово вказує, що саме його права порушені відповідачем, зокрема, неналежним розглядом справи, незабезпечення перекладачем, відеофіксація його та його автомобіля HYUNDAI TUCSON, д.н.з. НОМЕР_1 на власні засоби зйомки тощо.

Також, колегія суддів відхиляє доводи позивача, що відповідач здійснив відеофіксацію на власний мобільний телефон, оскільки, матеріали справи не містять такого відеозаписи, натомість відповідачем надано відеозапис з відео реєстратора, розміщеного в автомобілі працівників патрульної поліції, Toyota Prius 3319, НК473539, про що також зазначено в п. 7 оскаржуваної постанови від 04.09.2023.

Відповідно до ст. 245 КпАП України завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 2791-2798 цього Кодексу.

Керуючись ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Дослідивши оскаржувану постанову, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що така відповідає приписам ст. 283 КпАП України.

Щодо дотримання процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів встановила, що учасниками справи не заперечується, що в день скоєння адміністративного правопорушення, 27.08.2023, розгляд справи не відбувся.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, зазначені в позовній заяві щодо протиправного не складання протоколу про адміністративне правопорушення та посилання на правові висновки Конституційного Суду України у рішенні від 26.05.2015 у справі № 1-11/2015, оскільки такі зроблені за іншого правового регулювання. В той час, як станом на 27.08.2023, відповідач в силу приписів ст. 258 КпАП України, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП України, не складається.

Як зазначає позивач в апеляційній скарзі, розгляд справи був призначений відповідачем на 28.08.2023 та перенесений на 04.09.2023, втім 28.08.2023 не відбувся з невідомих причин. В той же час, представниця позивача в судовому засіданні вказала, що 28.08.2023 позивач з`явився на розгляд відповідної справи, а 04.09.2023 - не з`явився на такий розгляд, оскільки перебував за кордоном у відрядженні, але жодних доказів щодо такого відрядження не надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що саме позивач надав копії повідомлень відповідача про розгляд справи від 27.08.2023 та від 28.08.2023, що спростовує тезу апеляційної скарги про необізнаність щодо дати проведення розгляду справи 04.09.2023. Крім того, будь яких доказів неможливості прибуття на розгляд справи 04.09.2023 з боку позивача до матеріалів справи не надано. Відтак, колегія суддів вважає, відповідне обґрунтування позивача в апеляційній скарзі та пояснення представниці позивача, надані 24.01.2024 в судовому засіданні суперечливими.

Керуючись пунктами 8 та 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За приписами ст. 222 КпАП України справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3, 5, 6, 8, 10, 11 статті 121, частинами 1,2,3 статті 122 розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як встановлено вище, постановою інспектора УПП в Тернопільській області Кульчицького В.І. від 04.09.2023 на позивача було накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП України у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Учасниками справи не заперечується, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою.

Відтак, колегія суддів, погоджується з судом першої інстанції, що постанова за справою про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7663050 від 04.09.2023 відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а позивач, проїхавши перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 е) ПДР, що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 2 ст. 122 КПАП України.

Щодо доводів позивача про неналежність відеодоказів відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст. 40 Закону № 580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: розгляд даної справи до спливу 5ти денного строку після отримання відзиву на позовну заяву, на подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, колегія суддів зазначає, що дійсно, як вбачається з трекінгу поштового відправлення 005, яке містило відзив на позовну заяву, таке отримано особисто 02.12.2023. втім, дане порушення норм процесуального права не є таким, що в силу приписів ч. 3 ст. 317 КАС України тягнуть обов`язкове скасування рішення суду.

Отже, доводи позивача, зазначені в позовній заяві та апеляційній скарзі, а також доводи представниці позивача, сформовані в судовому засіданні 24.01.2024, колегія суддів вважає такими, які покликані уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Інші доводи позовної заяви та апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги, як такі що не спростовують, факт допущення позивачем порушення п. 8.7.3 е) ПДР, що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 2 ст. 122 КПАП України

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 19, ст. 61 Конституції України, ст.ст. 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2023 року у залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.М. Ганечко

І.О. Грибан